125 



Troligen utgör Smultronklövern, isynnerhet ung, en väsentlig be- 

 ståndsdel i det mustiga betet på en del fält och marker invid hafvet. 



d. Amarenus Pr. Fodret torrt och hinnaktigt; pipen kort, 

 öppen; de 3 nedre tänderna syllika, de andra äggrundt- 

 lansettlika och kortare. Kronan (nästan) fribladig, hinntorrt- 

 varaktig; seglet kullrigt-nedvikt, täckande köl och vingar 

 (blorahufvudena bli derigenom liksom tegellagda). Baljan 

 nästan omvändt-äggrund, 1-fröig, med eget skaft (detta sak- 

 nas hos alla de föregående). 



9. BranväpliDgen 



(Trifolium spadiceuiu L.) 

 är (ett- eller) tuårig, omkring qvartershög, upprat och nästan enkel, med 

 i början gula, sedan glänsande-bruna, ellipsoidiska blomhufvud i toppen. 

 Småbladen äro (ovalt) aflånga eller omvändt-äggrunda, vanligen urnupna, 

 småtandade; stiplerna aflångt-syllika, kortare än bladskaften; de öfre 

 bladen vanligen motsatta. Foderpipen är glatt; de tre nedre tänderna 

 äro håriga, de andra glatta (mycket korta). Kronseglet är högt strim- 

 migt, urnupet. Baljan fyra gånger längre än sitt skaft. 



Växer på fuktiga ängar och åkerrenar i medlersta och norra Sve- 

 rige till Ångermanland och Jemtland, samt på Öland. — Blommar i 

 (Juni,) Juli (och Aug.). — Utbr. norra, medlersta och östra Europa, 

 Pyrenéerna, Asturien, Dauphiné, Italien; i Caucasien, vestra Siberien. 



Brunväplingen, som utmärker sig genom de äldre blommornas 

 ovanliga färg, uppträder vanligen sällskapligt. Den är en god betes- 

 växt och förtjenar uppmärksamhet såsom varande en bland de få Ärt- 

 växter som tycka om fuktig mark. 



Då Linné utgaf första upplagan af sin Flora Suecica kände han 

 icke denna art som svensk. I Florans andra upplaga är Brunväplingens 

 växställe Gottsunda vid Upsala (et alibi rarius), der den nu, enligt 

 Wahlenbergs Flora Upsaliensis, lärer vara ymnig. 



10. Åkerklövern eiier Galväplingen 



(Trifolium agrarium L.) 



är ett- eller tuårig, blekgrön, vanligen upprat och grenig med 5 — 10 

 tums rak och temligen stadig stjelk (eller stjelkar) och vackert guld- 

 gula men slutligen blekbruna eller mörkt-halmgula, omkring 2| linie 

 långa blommor i rundade eller långrunda hufvud. Småbladen äro af- 

 långa eller nästan rutlikt omvändt-äggrunda, upptill tandade, alla oskaf- 

 tade; stiplerna lansettlika, glatta. Kronseglet är högt-strimmigt; vin- 



