126 



garne äro utstående. Stiftet är nästan lika långt som baljan (utom 

 skaftet, hvilket är nära lika långt). 



Växer på åkerrenar, ängsbackar och torra, steniga ängar eller an- 

 nan torr gräsmark och vid vägar, i södra och medlersta Sverige (och 

 sälls. i norra). — Blommar i (slut. Juni,) Juli (och Aug.); mognar 

 från slut. Juli. — Utbr. Europa undant. det allra nordligaste och Por- 

 tugal, nästan hela Spanien, Italiens öar, Turkiet; i Caucasien, Abys- 

 sinien. Barbariet, på Madeira. 



Med hänsyn till de i början alldeles gula eller nästan guldgula 

 blommorna kallas Äkerklövern också Gulväpiing (Gulklöver), ja t. o. m. 

 (i Vestergötland o. a.) G ullkull a, men emedan de äldre blomhufvudena 

 ha ett slags likhet med humlekoppor, får den i somliga landsorter heta 

 Humleklöver, Jordhumle (Småland). På nämnde likhet syfta också 

 en del bland växtens äldre benämningar, såsom Lupuliuum (Rupp.), 

 Trifolium capitulo lupuli etc. (Bauh.). Dock heter den redan hos Do- 

 DONseus (1583) Trifolium agrarium. 



11. Liggklövern 



(Trifolium pruciinibens L.) 



är ettårig, med smal och utstående-grenig stjelk eller stjelkar, hvilka 

 vanligen (åtm. äldre) bli 6 — 10 tum långa, vinkelkrökta (i zigzag) och 

 ligga ned på marken; mera sällan äro de uppräta eller mindre. Små- 

 bladen äro omvändt-äggrunda eller vigglika, tvärtrubbiga eller urnupna, 

 upptill tandade, det medlersta skaftadt; stiplerna snedt-äggrunda (hår- 

 bräddade). Blommorna äro mindre än hos föreg. art men större än 

 hos nästa, vackert gula, men bli vissnade blekbruna; de bilda temligen 

 runda, slutligen långrunda, täta hufvud på raka, utstående, 1 — 2 tum 

 långa skaft (vanligen längre än bladen ur hvilkas veck de utgå). Kron- 

 seglet är högt-strimmigt; vingarne äro utstående. Stiftet är omkring 

 fyra gånger kortare än baljan. 



Växer på backar, torra betesmarker och ängs- eller åkerkanter, på 

 gärden, vid vägar, i södra och medlersta Sverige. — Blommar i Juni 

 och Juli, (Aug.). — Utbr. nästan hela Europa, i Caucasien, Mindre 

 Asien, Barbariet, på Canariöarne, Madeira. — På Sicilien blommar väx- 

 ten redan innan medl. April. 



Linné upptäckte Liggklövern, som svensk, under sin Gotlands-resa 

 (vid Hoburgen) och uppräknar den bland sina rariora i Vet. Ak. handl. 

 1741. Sednare (1746) anmärkte han den också i Vestergötland. 



* Trifolium filiforme L. liknar temligen Liggklövern, men är spensligare och 

 har glesa och korta, endast 3 — 13-blommiga, blekgula, slutligen bruna blomhufvud, 

 otydligt strimmigt krons>egel och tilltryckta vingar. — Växer i Skåne (allm.), Halland, 



