129 



* Astragal US hypoglottis L. är småluden och har C — 10-pariga blad, smalt- 

 äggrundt-elliptiska småblad, täta, blå (eller violetta), långt skaftade blomklasar och 

 bredt (hjertlikt) äggrunda, långt håriga, skaftade baljor. — Växer (sälls.) på strand- 

 ängar mellan Malmö och Lomma {^' A. danieus Retz. obs. III) samt vid Calmar (Engö 

 i Calmar skärgård, D:r Petterson enligt Fr. Vet, Ak. förh. 1852). — Blommar i Juni 

 och Juli. 



3. Fjell-KIoärtan 



(Astragalus alpinus L.) 

 är yngre endast 2 eller 3 tum hög med stängellik stjelk; utväxt blir 

 den 5 — 10 tum, slankig och temligen nedtryckt med uppkrökta grenar. 

 Bladen äro 8 — 10-pariga, med lansettlikt-aflånga eller ovala, under hå- 

 riga, omkring 1| liuie breda småblad; stiplerna äggrunda. Blomkla- 

 sarne äro längre än bladen; kronan vanligen blåhvit med blåstrimraigt 

 segel, stundom rent blå eller (Karesuando) hvit. Baljorna äro spet- 

 sadt-aflånga, trekantiga, svarthåriga; de hänga på det långa och smala 

 skaftet (carpophorum) och äro utom detta nära 4 linier långa. 



Växer allmän på gräsiga fjellmarker och dessutom utmed Lapp- 

 lands och Vesterbottens elfvar, till ini Ångermanland och nordvestra 

 Helsingland. — Blommar i Juni, Juli. — XJtbr. nordliga Skandinavien 

 och norra Ryssland, Skottland, Pyrenéerna, Alperna, Karpaterna; Cau- 

 casus, Siberien, Karatschatka, arktiska vestra Amerika. 



Fjell-Kloärtan är en till alla delar slak och vek ört. Både blom- 

 mor och fröbaljor hänga så slakt, "att alltsammans fläktar för minsta 

 väder". Blommorna utmärka sig genom sina väl skiljda färger, hvitt 

 och violett, hvilket "än mer synes tillocka de under den aldrig ned- 

 gående sommarsolen verkligen talrika honingssugarne". Wahlenberg 

 omtalar dem såsom nästan mera välluktande än blommorna hos Lukt- 

 ärtan (Lathyrus odoratus). Det är intet tvifvel, tillägger han, att denna 

 art är en af de ätligaste och att den hörer till rhenens sommarläcker- 

 heter, hvarmed han på en kort tid uppfriskar sig efter den långvariga 

 torrhet, som vinterbetet af rhenmossan caåste göra. 



Eedan Linné anmärkte under sin Lappska resa Fjell-Kloärtan 

 "copiose"; han upptäckte den d. 5 Juni, outslagen men med gamla 

 baljor. Han upptager den i sin Florula Lapponica (1732) såsom Astra- 

 galus alpinus minimus och tecknar den i Flora Lapponica (ett medel- 

 stort exemplar). Wahlenberg skildrade sedan växten närmare. 



* Astragalus o roboides Horn. liknar Fjell-Kloärtan, men är enklare och sta- 

 digare, med större (5— 7-pariga) blad och blommor, hvilka sednare äro rent blekblå 

 (luktlösa). Blomklasarne nå dubbelt längre än bladen. Baljorna äro mycket kort skaf- 

 tade, äggrunda, korta. — Växer på Lule-Lappmarks, Jemtlands och Härjedalens (högre) 

 fjell. — Blommar i Juli, Aug. — Wahlenberg upptäckte, som svensk, arten i Lule- 

 Lappmark, Virihjaur, 1807 (jfr Flora Lapponica, der den upptages såsom A. leontinus). 



Nyman. Sv. Fanerog. II. " 



