132 



Växer på gräsiga (helst soliga) fjellsluttningar i Lappland och 

 Herjedalen. — Blommar i Juli. — Utbr. nordliga Skandinaviens, Kärn- 

 tens, Tyrolens och Schweiz', Piemonts och Lorabardiets alper. 



Lappska Kölsprötan liknar temligen mycket Fjell-Kloärtan, men 

 är mindre och småbladigare med magrare, mindre och luktlösa blom- 

 klasar; dessutom är kronkölen sprötad och baljan nästan utan skaft 

 (carpophorura). Bladen äro stundom nära glatta på öfre sidan. Wahlen- 

 BEKG upptäckte arten, som svensk, under sin Lappska resa år 1807 

 (vid Virihjaur i Lule-Lappmark). Han beskrifver den i sin Flora Lap- 

 ponica (såsom Phaca montana) och tillägger anmärkningar om dess 

 fröbaljas byggnad, hvarvid han också betraktar olikheterna derutinuan 

 hos de båda närstående slägtena Phaca och Astragalus. 



4. VICIE^. 

 Ståndarne tvåbrödrade. Fröbaljan 1-rummig. Hjertbladen köttigt- 

 tjocka (kullriga), icke synliga vid groningen utan dolda i marken (icke 

 gröna). — Bladen parbladiga utan uddblad men i stället vanligen med 

 klänge. 



93. Pisiini L. 



Fodret 5-klufvet, de två öfre flikarne kortare. Stiftet knälikt in- 

 krökt vid basen, trekantigt, med kölen uppåt (under rännlikt) och på 

 den skägghårigt upptill. Fröbaljan mångfröig. 



1. Äkerärtan 



(Pisum arvense L.). 



En ettårig, klängande, grenig ört med 1 — 3-pariga blad, stora 

 stipler och stora, parvisa eller enstaka bladvecks-blommor. Småbladen 

 äro omvändt-äggrundt-ovala, upptill glest tandade; stiplerna halft-hjert- 

 lika, vid basen tandade. Kronseglet är stort och bredt, rundadt och 

 urnupet, blekviolett och strimmigt, kölen nästan hvit; vingarna äro 

 purpurröda. Fröen äro något kantiga, grågröna och brunfläckiga eller 

 alldeles brungrå (Gråärter). 



Växer mest såsom ogräs på åkrar i södra och medlersta Sverige, 

 der den odlas; bäst vild (mindre, med alltid enstaka blommor) torde 

 den vara i sydvestra delen. — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. Göta- 

 rike, södra Norge och Finland, medlersta och södra Eyssland. 



LiNNi; anmärkte först Äkerärtan vildväxande (såsom ogräs) vid 

 ÅUestad i Vestergötland; han beskrifver den i sin Vestgöta-Eesa sid. 

 107. Fries intygar att växten i det vestliga Götarike (Halland, vestra 

 Småland) o. a. aldrig odlas, men likväl är ymnig bland Hafra m. m. 



