135 



3. Skogsvialen 



(Lathyrus silvestris L.) 

 har 2 — 3 alnar långa, tvåkantade (vingade) men smalare, omkring 2 

 linier breda, stjelkar, 1-pariga blad med smalkantade skaft och klangen 

 kortare än de vanligen 3 — 5 tum långa, långt-lansettlika och spetsade, 

 nästan svärdlika, 3-nerviga småbladen. Stiplerna äro smalare än stjel- 

 ken. Blommorna äro mindre än Viugvialens och icke sä prydligt röda. 

 Fodrets 4 öfre tänder äro nästan lika stora sinsemellan; den nedersta 

 tanden är något kortare än pipen. Baljorna bli nära 2 tum långa 

 och äro smala; fröen runda, svartbruna. 



Växer i bergiga skogar och lundar, på steniga skogsängar och 

 betesmarker, på ängsbackar, i södra och medlersta Sverige; dessutom i 

 Ångermanland och på ett par ställen i Helsingland. — • Blommar bäst 

 under Juli; mognar först mot slut. Aug. eller sednare, och baljorna 

 sitta ofta qvar med fröen uti till nästa vår. — Småbladen bli stun- 

 dom kortare och bredare (från | tum till 1^ tum), 5-nerviga, elliptiskt 

 lansettlika eller ovala (L. latifolius L. fl. suec, L. platyphyllos Eetz.). 

 — Utbr. nästan hela Europa, i Algerien. 



Både denna och föregående art äro bland våra vackraste kläng- 

 växter, och deras växtlighet är stundom så stark att de kläda hela 

 busksnår. Färska ätas de af kreaturen (ehuru Linné säger att dessa 

 icke bry sig om Skogsvialen för dess vidriga lukt). Man har också 

 föreslagit deras odling på magra och steniga backar, men till hö löna 

 de sig icke och de torra stjelkarne äro väl hårda. 



Såsom vi nyss sett, antog Linné att Skogsvialen utgjorde tvenne 

 särskilda arter, den ena smal-, den andra bredbladig. Den sednare 

 kände han (Fl. Suec.) endast från Musön i Bohuslän (Tanum socken), 

 der den upptäcktes af Kalm (1742). • — Benämningen Lathyrus sil- 

 vestris förekommer redan hos DoDONseus (1583). 



4. Kärrvialen 



(Lathyrus palustris L.) 

 är mörkgrön och har merendels omkring alnshög eller högre, temligen 

 stadig, tvåkantad (vingad) stjelk, 2 — 3( — 4)-pariga blad med okantade 

 skaft och violettblå, medelstora blommor. Småbladen äro vanligen nä- 

 stan lansettlika eller lansettlikt jemnbreda; stiplerna halft-pillika, smalare 

 än eller lika breda som stjelken. Blomklasarnes skaft äro längre än 

 bladen. Stiftet står rakt (rätvinkligt) upp. 



Växer i kärr, på våta ängar och vid stränder (men icke i Lapp- 

 land). — Blommar i (Juni,) Juli (Aug.); vanligen nästan utblommad 

 redan i Juli; mognar i Aug. — Omvexlar med smalt-lansettlika, nä- 



