136 



stan jemnbreda (1 — Ii linie), och bredt-lansettlika eller ovala (nära ^ 

 tum breda) blad. — Utbr. Europa undant. bl. a. södra Spanien, södra 

 Frankrike och -Italien, italienska öarne, Grekland, Turkiet; i Siberieu, 

 på Kamtschatka. 



Kärrvialen synes förtjena uppmärksamhet såsom en af de ganska 

 få ärtväxter, som trifvas på sänka ställen, och det så mycket mera 

 som den är mjuk och begärlig för boskapen. För dess odling passa 

 bäst sidländta ängar. (Wahlb.). — Till sitt utseende i allmänhet har 

 växten någon likhet med Gökärtan (Orobus tuberosus). Eedan Ruppius 

 upptager den såsom Lathyrus palustris etc. 



5. Knölv.ialen 



(Lathyrus tubei-osus L.) 

 har fyrkantig, ovingad, vanligen omkring alusläng eller längre stjelk 

 (eller stjelkar), 1-pariga blad, halft-pillika stipler och rosenröda, välluk- 

 tande blomklasar på skaft längre äu bladen. Småbladen äro smalt- 

 elliptiska eller något oravändt-äggrunda. Blomklasarne endast 2 — 6- 

 bloramiga, men blommorna temligen stora. Stiftet är bågkrökt. Bal- 

 jorna äro kuUriga. Fröen mogna sällan. — Rotens långa och trådlika 

 grenar alstra vid sidorna nästan tapplika och smalt svansade, nära 

 tumslånga, utvändigt svarta, inuti hvita knölar (o: Jordnötter, Jord- 

 möss). 



Växer på åkrar (och ängar) på några enstaka ställen i Skåne, 

 Östergötland, Södermanland och Upland, troligen icke egentligen in- 

 hemsk utan utkommen ur trädgårdar, der den sedan äldre tider odlats 

 för sina ätliga rotknölar (vanligen under det holländska namnet Ar- 

 dacker, egentligen Aardackers). — Blommar i Juli, Aug. — Utbr. 

 Europa undant. det nordligaste och Brittanien, Portugal, södra Italien 

 och italienska öarne, Grekland; i Algerien, Caucasien, vestra och södra 

 Siberieu. 



Knölvialen är ganska vacker med sina klart rosenröda, bra syn- 

 liga blommor, hvilka lukta väl och efterträda hvarandra under en längre 

 tid. Den är dertill en ypperlig foderväxt och ganska härdig. Mest 

 bekant är den likväl för sina rotknölar, hvilka kunna liknas vid pota- 

 tes, men äro läckrare, så att de till smaken komma närmast äkta ka- 

 stanier. Då man skall nyttja dem böra de först förvällas; huden loss- 

 nar då så att de lätt kunna skalas. De kunna ätas både kokta och 

 stekta och dessutom beredas till mjöl och gryn, hvarutinnan de äro 

 mera gifvande än potates. 



Fries upptog Knölvialen bland vår Floras Novitier sedan Ahnfelt 

 anmärkt den ymnig bland säden (icke odlad) vid Romeleklint i Skåne. 



