137 

 6. Ängsvialen 



(Lathyrus pratensis L.) 



är spensligare än de andra arterna, vanligen lifligt grön, och har mer- 

 endels fotshöga eller högre, fyrkantiga, ovingade stjelkar, 1-pariga blad, 

 pillika eller snedt-pillika stipler och gula, mest 5 — 8-blommiga klasar 

 på skaft omkring dubbelt längre än bladen. Småbladen äro lansettlika, 

 jeranbredt-lansettlika eller aflånga, (3 — ) 5-nerviga, icke mycket bredare 

 än stiplerna. Blommorna äro medelstora. Fodertänderna omkring lika 

 långa som pipen. Kronbladen äro rent gula utom seglet, som midtpå 

 är mörkt-gråstrimmigt. Stiftet står rakt (vinkelrätt) upp. Baljorna äro 

 tumslånga eller kortare. — Rottrådarne bära några helt små, bruna, 

 rundade knölar. 



Växer på ängar och skogsbackar, vid gärdesgårdar och stränder, 

 till Umeå och Jemtlaud, allm. — Blommar i Juni, Juli eller längre; 

 mognar från slut. Juli (Aug., Sept.). — Vanligen är örten något hårig, 

 med små och tilltryckta hår, men omvexlar än nästan glatt än (på 

 torra, soliga ställen) täthårig, och blir på öppna skär gråluden (Fr. 

 No v.). — Utbr. nästan hela Europa; i Algerien, Abyssinien, Caucasien, 

 Siberien, på Grönland och Island. 



Denna art är en bland våra allmännare Fjärilblommor, och då den, 

 såsom vanligen händer, uppträder sällskapligt men ändå icke utesluter 

 andra växter, gör den med sin rika och länge varande blomning en 

 ganska god verkan bland andra ängsblommor och gräs. Dertill är Ängs- 

 vialen en god foderväxt såsom varande både bladrik, hög och tät, 

 hvarigenom den blir ganska tjenlig på ständiga, helst buskiga, ängar. 

 (Praestans in pratis pabulura sed respuit aprica : L.). Hos kor ökar 

 den mjölkens både mängd och godhet. Kycklingar och sraåfoglar äta 

 ge ma fröen. 



Genom sina gula blommor utmärker sig Ängsvialen strax från 

 sina samslägtingar. Den kallas derföre också Gulvial. I somliga 

 norrländska landsorter skall den benämnas Wele eller Wedel, men i 

 medlersta Sverige (såsom Upland) torde det vanligaste namnet vara 

 Gigalsärta (också Gubbtand). Benämningen Gräflingshö lärer 

 vara gängse mest i Nerike. — Redan Rivinus (1691) upptager växten 

 såsom I/athyrus pratensis. — Fries anmärker att, i likhet med denna, 

 också andra Ärtväxter (t. ex. Humleklövern, Ängsklövern) invid hafvet 

 erhålla en rikare, tätare hårbeklädnad, under det andra der tvertom bli 

 glattare (Alsinaceae, Cruciferse). 



