138 



t5. Orobu» L. 



Fodret snedt-ö-tandadt. Stiftet jemnsmalt eller något bredare 

 uppåt, plattadt (från ryggen), på öfre sidan hårigt (upptill). Fröbaljan 

 nästan jeranbred, trind eller temligen trind. 



Mångåriga, icke klängande, nästan uppräta, glatta örter (våra) 

 med temligen krypande "rötter", helbräddade småblad ocb (hos våra) 

 rosen- eller violettröda, medelstora blommor i långt skaftade klasar; 

 bladen sluta i en liten mjuk udd (klanglösa). 



1. Yippärtan 



(Orobus niger L.) 

 blir icke sällan nära alnshög (eller högre) och mycket grenig, är blå- 

 aktigt grön (men örten svartnar då den torkas) och har kantig, något 

 vinkel(zigzag)krökt stjelk, mest 6-(5 — 8-)pariga blad, äggruudt-aflånga, 

 uddtrubbade, under matt-blågrå småblad och lansettlikt-syllika, spetsade 

 stipler, ds nedre halft-pillika och nående de nedersta småbladen. Blom- 

 morna äro temligen blekt röda med mörkare ådror på seglet. Baljorna 

 långa, mångfröiga. 



Växer i lundar (helst steniga) och på ängsbackar i södra och 

 medlersta Sverige. — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. Europa undant. 

 det allra nordligaste samt England, Irland, Italiens och Greklands öar; 

 i Caucasien. 



Med sitt rika och lätta bladverk och sin temligen höga, nästan 

 buskiga stjelk, är Vippärtan en rätt prydlig växt, men blir vid tork- 

 ning alldeles svart. Liksom Ärtväxterna i allmänhet, ätes den gerna 

 af både boskap och häst. Roten smakar sötaktig, nästan som lakrits, 

 och räknas bland bättre nödbrödsämnen. 



2. Yärärtan 



(Orobus vernus L.) 



är 5 — 10 tum hög, lifligt grön, nästan enkel, med nedtill trubbigt 4-, 

 upptill 3-kantig (något tvåkantad) stjelk, 2 — 3( — 4)-pariga blad och 4 — 

 8-blommiga klasar. Småbladen äro spetsadt-äggrunda eller äggrundt- 

 lansettlika, omkring 11 tum långa (större än hos de båda andra ar- 

 terna), svagt-hårbräddade, under glänsande-blekgröna; stiplerna halft-pil- 

 lika, spetsiga, stora men vanligen kortare än bladskaftet. Blommorna 

 äro i början klart röda eller violettröda, slutligen (vissnade) blå- eller 

 grönaktiga. 



Växer i lundar och löfskogar, helst vid skuggiga berg och klip- 

 por, upp till Ångermanland och Jemtland, mest i de östra landska- 

 perna, vid vestkusten obetydligt. — Blommar i Maj eller till ini Juni; 



