140 



lansettlika eller långt ovala, äldre icke sällau nästan elliptiska, med udd, 

 under gråblå; stiplerna äggrundt-halft-pillika, nedtill tandade, nästan lika 

 långa som eller något längre än bladskaftet. Blommorna äro strax de 

 utslå rosen- eller blåröda med mörkare ådror, men bli snart grönblå. 

 Baljorna äro tumslånga, vanligen 3 — 6-fröiga. — Rotstocken är svart- 

 brun, hård och vid lederna uppsvälld till rundade (ärtstora) eller oregel- 

 bundna (och större) knölar; rottågorna bära icke sällan små och köttiga 

 knölar. 



Växer på skogs- och ängsbackar samt torra betesmarker, upp till 

 Ångermanland. — Blommar i Maj eller Juni; mognar i (Juni,) Juli. 

 — Bladen bli stundom (särdeles på soliga eller sandiga ställen) helt 

 smala, jemnbreda. — Utbr. Europa undant. det allra nordligaste och 

 Italiens öar, Grekland (och Turkiet). 



Också en bland de egentliga vårväxterna (o: Gökmat), men mindre 

 täck än föregående art. Man skulle kunna säga att den till ersättning 

 har sitt bestånd bättre tryggadt genom sina rotknölar, hvilka utgöra 

 lika många näringsupplag. Dessa knölar äro stärkelserika, med söt- 

 aktig, icke obehaglig, smak, och bli genom kokning ändå smakligare. 

 De utgöra sålunda ett ganska godt nödbrödsämne. För öfrigt är Gök- 

 ärtan en särdeles god betesväxt. I likhet med åtskilliga andra, till 

 samma ordning hörande växter, får också denna, för blommans skapnad, 

 icke sällan heta Gubbtand o. d. 



16. Vieia L. 



Fodret snedt-5-tandadt. Stiftet nästan trådlikt, något plattadt 

 upptill och der rundtorn m. e. m. hårigt eller endast under skäggigt 

 (nästan vinkelrätt uppkrökt). Fröbaljan snedt-sprötspetsad. — Klän- 

 gande örter vanligen undant. sista arten. 



a) Blommorna i långt skaftade klasar. Baljorna hängande, de- 

 ras skal nästan jemna på insidan (Cracca Riv.). 



1. Ärtvickern 



(Vicia pisiforiuis L.) 



är mångårig, storväxt (icke sällan ett par alnar eller mera), något ärt- 

 lik, alldeles glatt, med nästan fyrkantiga, stadiga stjelkar, få- (nästan 5-) 

 pariga blad och hjertlikt-(triangellikt-)äggrunda, svagt urnupna, något blå- 

 gröna småblad, de nedersta på stjelken (täckande de halft-pillika, helbräd- 

 dade eller bugttandade stiplerna), tumslånga, nära tumsbreda, de andra 

 smånigom mindre; klängena greniga. Blommorna äro talrika men relativt 

 temligen små, i början grönaktiga, sedan gröngula. Stiftet är hop- 



