142 



bladen äggrundt-aflånga eller -elliptiska, trubbiga med en kort udd, 

 tunna och vackert gröna och -ådriga, nära 2i linier breda. Stiplerna 

 halft-pillikt-halfmånlika, borstlikt inskurna. Klasarne äro glest-mång- 

 bloramiga, slaka, och bli slutligen längre än bladen. Blommorna tem- 

 ligen stora, hvita eller hvitaktiga, med vackert blåstrimmigt segel (och 

 mörkviolett kölspets). Fodrets tänder äro syllika, de nedre längre, men 

 alla knappt så långa som pipen. Stiftet är plattadt från ryggen, rundt- 

 ora småhårigt (nästan från midten). Baljorna äro jemnbredt-lansettlika, 

 svarta, till 1^ tum långa och 3 linier breda. 



Växer i löfskogar (helst bergiga eller högländta), lundar och busk- 

 snår, upp till Vesterbotten och Lappland (icke allm.). — Blommar i 

 (Juni,) Juli till kring raedl. Aug. ; mognar mest i Aug. — Utbr. Brit- 

 tanien och Europas alla norra, medlersta och östra länder, södra Frank- 

 rike, Piemont, Corsica, Sardinien; Siberien. 



Skogsvickern är en bland de täckaste Vickerarterna och en pryd- 

 nad för de skogar och lundar, mot eller i hvilkas träd och buskar den 

 uppklänger med sina rankiga stjelkar, sprider sitt lätta bladverk eller 

 hänger sina vackra, rika blomklasar. Den växer alltid bäst i skugga. 

 — Fröen ätas af höns och andra foglar. 



4. Laddvickern 



(Vicia villosa Eth. — Vicia Cracca segetum L.) 

 är tu- (eller ett-)årig, temligen långt och nästan ulligt hårig, och har 

 slankig, omkring alnslång stjelk, 6 — 8-pariga blad och täta, purpur- och 

 blåvioletta, prydliga blomklasar, hvilkas skaft äro omkring lika långa 

 som bladen. Småbladen äro aflångt-lansettlika; stiplerna halft-spjutlika, 

 större än hos nästa art. Blommorna äro temligen stora; kronseglets 

 klo är omkring dubbelt längre än skifvan; vingarne bleka. Fodrets 

 nedre tänder äro syllika och mycket längre än de båda andra men 

 kortare än pipen. Stiftet är hoptryckt från sidorna, upptill nästan 

 rundtom tätludet. Baljorna nästan rutlikt ovala, 3 — 6-fröiga, med ett 

 eget, med foderpipen lika långt skaft (carpophorum). 



Växer på åkrar bland säden, särdeles råg, upp till Ångermanland, 

 Herjedalen och Jemtland, men mest i de södra och medlersta land- 

 skaperna. — Blommar bäst i (Juni,) Juli. — Utbr. Europa undant. 

 det allra nordligaste och Brittanien, Portugal, Spanien, Greklands öar. 



Redan i Bauhins Pinax (1623) upptages denna och de båda nästa 

 arterna såsom särskilda och Celsius, i sin Förteckning öfver Upsala- 

 växterna (1732), urskiljer, såsom Cracca segetum, den endast på åkrar 

 växande Luddvickern från den vanliga Kråkvickern. Linné och sednare 

 botanister inbegrepo den under Vicia Cracca eller upptogo den på sin 



