147 

 1. Duflinsen 



(Ervum hirsutuin L.) 



blir icke sällan öfver fotslång-, och har 6 — 9-pariga, sniåhåriga blad, in- 

 skuret tandade stipler, vanligen 3 — 6-blommiga klasar, kortare än bla- 

 den, och ludna baljor. Fodrets tänder äro nästan lika stora, syllika. 

 Kronan är hvit eller hvitaktig, blåstrimmig. Baljorna äro endast om- 

 kring 4 linier långa, men temligen utsvällda, sprötspetsade, slutligen 

 svartaktiga; fröen endast 2, men något stora. 



Växer på åkrar o. a. odlad mark, ängar och andra torra ställen, 

 upp till Vesterbotten och Ume-Lappraark. — Blommar i (Maj,) Juni, 

 Juli eller längre; mognar mest från och med Juli. — Omvexlar, sär- 

 deles vid vestkusten, med endast 2-blommiga klasar och spetsiga små- 

 blad. — Utbr. nästan hela Europa, Caucasien; i Abyssinien, Barbariet, 

 på Madeira, Canariöarne; i norra Amerika. — På Sicilien mogna bal- 

 jorna redan i Maj. 



Våra vilda Ervuni-arter utmärka sig icke för någon annan an- 

 vändbarhet än att deras frön duga bra till mat åt dufvor, böns o. a. 

 tamfogel. F. ö. äro de, i likhet med många andra Fjärilblommiga, goda 

 betesväxter. Fröen kallas stundom Råttärter. 



2. Sparflinsen 



(Ervum tetraspermmn L.) 

 är i allmänhet mindre än Duflinsen men har något större blommor 

 (nästan hvita med blekviolett segel). Bladen äro 3 — 5-pariga, glatta, 

 de nedres småblad vigglika och temligen breda; stiplerua helbräddade. 

 Klasarne äro vanligen 2( — 3)-blommiga, lika långa som bladen. Fo- 

 drets tänder äro olika, de nedre syllika, de andra triangellika och kor- 

 tare. Baljorna äro rundade i spetsen, glatta, slutligen gulaktiga, längre 

 än Duflinsens och 4( — 6)-fröiga, men fröen äro mindre. 



Växer på åkrar, gärden, ängsbackar o. d., i södra och medlersta 

 Sverige. — Blommar mest i Juni och Juli; mognar vanligen med Juli. 

 — Omvexlar, särdeles i steniga busksnår, med enstaka blommor och 

 helt smala, spetsiga småblad. — Utbr. Europa undant. det allra nord- 

 ligaste och Portugal, Grekland, Turkiet; i Caucasien, vestra och södra 

 Siberien, Barbariet, på Canariöarne och Madeira, i Canada. 



Såsom nyss nämndes, utgöra också Sparflinsens frön en för åt- 

 skillig tamfogel lämplig spis. Båda våra Ervum-arter upptagas redan 

 i Bauhins Pinax, 1623 (Vicia segetum etc). 



* Matlinsen (Ervum Lens L.), som är temligen stor och stadig, med breda, 

 nästan rutlika baljor och kretsrunda, hoptryckta (tvåkullriga) frön, odlas och träffas stun- 

 dom liksom vild, uppväxt af spillda frön. 



