148 



f). riEDYSARE^:. 

 Ståndarne 2-brödrade. Fröbaljan delad på tvären i vanligen flera 

 rum eller leder (o: ledbalja). Hjertbladen tunna, synliga vid groningen 

 (gröna). — Bladen parbladiga med uddblad. 



«§. Coroiiilla L. 



Fodret klocklikt, 5-tandadt, de båda öfre tänderna sammanväxta. 

 Kronbladens klor tvärt-smala, långa; kölen spetsad. Baljan nästan trind, 

 men inknipt mellan de slutligen från hvarandra lossnande lederna. 



1. Kronärtan 



(Coronilla Emerus L.). 



En omkring fots- eller alnshög, glatt buske med kantiga, smala, 

 grå- eller grönaktiga grenar. Bladen äro 3 — 4-pariga, småbladen om- 

 vändt-äggrunda, helbräddade. Blommorna äro guldgula, medelstora, och 

 bilda 2 — 3-blommiga flockar, hvilkas skaft äro något längre än bladen. 

 Kronbladens klor äro omkring 3 gånger längre än fodret. Baljorna 

 äro smala och långt och smalt spetsade, 2 — 2i tura långa, 4 — 5( — 8)- 

 ledade. Fröen äro trinda. — Enligt Dir. Stenberg har busken talrika 

 och utbredda rötter, och nya sådana bildas endast om våren. 



Växer på Gotlands och Ölands kalkberg, bäst på skyddade ställen 

 (sälls.). — • Blommar vid slut. Juni eller börj. Juli. — Utbr. Europa 

 undant. nästan hela Skandinavien och Ryssland, Brittanien, Holland, 

 Belgien, Portugal, Corsica, Sardinien. 



Harriset, Ginstarterna och Kronärtan äro våra enda egentligen 

 buskartade Fjärilblommor. Den sistnämnde är kanske den märkligaste 

 såsom tillhörande de egendomliga, hos oss mycket sällsynta Hedysareae. 

 Säkert är att den är ganska täck och väcker uppmärksamhet t. o. m. 

 i en sådan flora som Gotlands och Ölands. Linné, som 1741 upp- 

 täckte den, som svensk, på Gotland och beskref den i sin Gotlands- 

 Resa (sid. 229), säger sig "aldrig trott att denna busken vuxit vild i 

 Sverige fast 20 botanister sagt det, om jag icke sjelf det sedt". Han 

 fann den växande "utsatt för kölden på nordöstra sidan af Thorsborgen". 

 På Öland upptäcktes växten, enligt AHLQVisr, af "Förste Lifmedicus" J. 

 G. Wahlbom. — Kronärtans lätta bladverk har en behaglig grönska och 

 de vanligen talrika blommorna utslå nästan alla på en gång, hvilket gör 

 busken nästan till en praktväxt dåden blommar. Också finner man den 

 odlad i trädgårdar, ehuru den der är öratålig för köld eller skarpa vår- 

 froster, hvilka döda de späda grenarne. I sydligare länder blir busken 

 i allmänhet större, t. ex. på Sicilien ända till 6 alnar. Der blommar 

 den redan i slutet på Februari, såsom förf. såg den vid Messina bland 



