153 



hvit eller blekt-rosenröd. Bären (Odoii) äro något långrunda, något 

 kantiga, täckta med tät, blagrå dagg, vanligen nästan dubbelt större 

 än blåbär i allmänhet, med hvitaktigt, fastare kött. 



Yäxer på tuviga skogsängar, i buskiga kärr och i våta eller 

 mossiga skogar, allmän. — Blommar från slut. Maj eller börj. Juni till 

 in i Jali. Mognar mest i Juli eller något sednare. — Utbr. Europa 

 undant. Irland, Portugal, södra Italien och italienska öarne, Grekland; 

 Siberien, Kamtschatka, nordligaste Amerika, Island. 



Odonbuskens bär äro något vattiga och mindre smakliga än Blå- 

 bär. Dertill lära de, isynnerhet äldre, hos somliga orsaka någon yrsel 

 eller hufvudvärk då de förtäras i större mängd. Både geten, björnen 

 och räfven äta dem och de lemna dessutom näring åt åtskilliga foglar. 

 — Benämningen Odon (stundom Odens bär eller Uddbär) tillhör 

 egentligen Svearike; i Götarike, särdeles dess vestliga delar, kallas bä- 

 ren vanligen Öbär, Ognabär (norsk. Ojebär Ogonbär) eller (för 

 smaken) Slinnor; i Skåne Böljon. I Roslagen lära de heta Svålon 

 och i Vesterbotten Utterbär. 



Tragus benämnde (1552) Odon- och Bläbärsbuskarne, för bärens 

 likhet med myrtenbär, Myrtillus, hvarvid den förra, den större, blef M. 

 grandis och den sednare, den mindre, M. exiguus, liksom i Prankenii 

 Speculum (1638) desamma heta Myrtillus major och M. minor. 



2. Bläbärsbusken 



(VRocininni Myrtillus L.) 

 är vanligen omkring fotshög med uppstående, plattadt-4-kantiga, gröna 

 grenar (kanterna skarpa och tunna), äggrunda eller äggrundt-ovala, små- 

 sågade, rent gröna, tunna blad och ensamma blommor i bladvecken. 

 Blomkronan är nästan klotrund, blekröd eller grönaktigt-köttröd. Bären 

 (Blåbär) äro klotrunda, med tunn, gråaktig daggbetäckning och violett- 

 rödt, mildt-syrligt kött. 



Växer i skogar och lundar bland stenar och mossa, på skogs- 

 backar och berg, särdeles på något fuktig mark, allmän (i många trak- 

 ter är ingen växt ymnigare: L.). — Blommar under Maj (från början 

 eller medlet). Mognar i Juli, (Aug.). — I Skåne och Broby socken 

 förekommer busken, enligt Areschongs Flora, med mindre, nästan päron- 

 lika, rent svarta och glänsande, syrligare bär (Apot. Hamnström) och 

 vid Nässelstad i Södermanland (enligt Sv. Bot.) med hvita. — Utbr. 

 Europa undant. Sicilien, Sardinien, Grekland; på Island, i Siberien, 

 på Kamtschatka; i Algerien (Blidah). 



Blåbärsbusken är särdeles sällskaplig, än uppträdande ensam i stora 

 massor, än blandad bland Odon, Ljung, Skogsskepling o. a. Dess 



