156 



alldeles olika utseende i det stammarna voro dubbelt längre, alldeles 

 uppräta och grenlösa (Lachesis). 



Lingon kallas i Götarike mest Kröson, Kröser o. d., men i 

 Bohuslän Tyssling; i Norrland och pä Gotland heta de Linnbär, 

 eller kanske snarare Lingbär, d. v. s. Ljungbär (Whlnb.). — En del 

 gamle botanister benämnde växten Vitis idtea (V. idaea sempervirens 

 Bauh.), hvadan artnamnet. 



4. O.^yrocetis V. 



Blomkronan slutligen delad i 4 smala och alldeles tillbakavikta 

 blad. Ståndarne 8; strängarne håriga, knapparne utan bihang. Bäret 

 4-rummigt. 



I. Tranbärsväxten 



(OxycoccHs palustris P. — Vaccinium Oxycoccus L.). 



En liten örtlik, krypande, glatt och ständigt grön buske med 

 långa, trådsmala grenar, små äggrunda (eller nästan äggrunda), hel- 

 bräddade, under askgrå blad, och lutande (omvända) blommor, ensamma 

 på långa, uppräta, smala (mörkröda) skaft, hvilka utgå vanligen 2 — 3 

 tillsammans i eller vid grenspetsarne. Blomkronan är vackert rosenröd 

 och nedtill blodröd. Ståndarne äro brunaktiga, alldeles vända nedåt. 

 Bären temligen stora, röda, mycket sura. 



Växer i magrare, lösare kärr och myrar, särdeles der marken ut- 

 göras af Hvitraossa (Sphagnum), hvars tuvor man icke sällan ser all- 

 deles täckta med Tranbärsväxten. — Blommar under Juni eller Juli. 

 Mognar sent och egentligen först mot vintern (eller nästa vår). — 

 Utbr. Europa undant. Portugal och nästan hela Spanien, södra Italien 

 och italienska öarne, Grekland, Turkiet; i Siberien, på Kamtschatka, i N. 

 Amerika, på Island. — Från Ingermanland, Finland och ryska Lapp- 

 marken kände man sedan någon tid en underart med mindre bär (o: 

 O. microcarpus Turcz.); under sin sista lappska resa fann Andersson 

 att den tillhör äfven det svenska Lappland. Säkerligen är det samma 

 växt, som Linné dersam mastades säg "öfverallt i kärren" och hvilken 

 han (Flora Lappon.) omtalar såsom en utmärkt vacker varietet, till 

 alla delar tredubbelt mindre än den vanliga och vid första påseende 

 alldeles skiljd från denna. 



Såsom LECoa anmärker, är det icke ensamt de stora eller med 

 lysande blommor prunkande växterna, som bli föremål för vår beundran; 

 icke sällan väckes vårt intresse för de under, som Skaparen utbredt 

 öfver jorden, också genom mindre ansenliga växter. Sä kan man 

 icke gerna likgiltigt betrakta denna lilla krypande buske, som tager 



