157 



sin bostad bland Spha^-nuni-mossorna, på hvilkas sammetsdynor den sträc- 

 ker sina stjelkar, smyckande dem med sina täcka blad och blommor. Och 

 då bären äro mogna, dragas de genom sin tyngd ned på mossan, och 

 det ser nästan ut som om de alldeles skulle tillhöra densamma. — 

 Tranbärsväxten sällskapar gerna med Köd porsen, Scheuchzerian, Dagg- 

 örterna, en del Starrarter och Ängsull o. d. 



Tranbär, eller, såsom de också kallas, Tranjuton eller Tränjon 

 (Norrl. Myrbär), begagnas mindre i hushållet än Lingon och Blåbär, 

 ehuru de ha samma egenskaper och kunna användas på samma sätt som 

 lingon, t. ex. syltas med socker. Deras saft, som ger gelé nästan blod- 

 röd färg, kan kokas med boning (.d: tranbärshoning) och nyttjas mot maslc 

 hos barn. Tranbär upptagas också i farmakopén (o: Baccje Oxycocci). 

 De äro större och mycket surare (rikare på citronsyra) än lingon, kärfva, 

 och bli ätliga först som frostbitna d. v. s. sedan kylan väl mjuknat 

 dem, hvarföre de helst samlas strax på våren. Bland foglarne äta 

 isynnerhet Trast- och Orrslägtena gerna dessa bär. Slutligen äro Tran- 

 bär sedan gammalt kända i guldsmedsyrket såsom särdeles användbara 

 vid silfvers hvitkokning. 



Namnet Oxycoccus, häntydande på de sura bären, är sammansatt 

 af ot,vg, sur, och ^oxKog, bär. Det förekommer redan hos Cordus, 

 1561 (Oxycoccum). 



3. ARBUTE^ 



(slägtet Arbutus L.l. 



Blommorna 5-taliga. Kronan lossnande, sambladig. Ståndar- 

 knapparne fastade vid spetsen och der borstlikt-2-sporrade; rummen pa- 

 rallelt närmade, bristande i den tvära (icke rörlika) spetsen med ett 

 något inåt vändt hål. Frukten bär (hos våra stenbär) inom blomman. 

 — Bladen vexelvisa; både blad- och blomknoppar täckta. 



5. Arctostaphylos H.B.K. 

 Blomkronan ägglik eller äggrundt-kägellik, 5-tandad. Ståndarne 

 10. Bäret 5-rummigt; rummen (stenarne) benhårda, 1-fröiga. — Låga, 

 nedliggande småbuskar med vigg- eller spadlikt omvändt-äggrunda, nät- 

 ådriga blad; blommorna i korta klasar. 



]. Mjölonbusken 



(Arctostaphylos uva ursi Spi. — Aibutus uva ursi L.) 



är ständigt grön, med nedtryckta stjelkar och grenar och läderartade, 

 nästan vigglika, helbräddade, glänsande-släta, (under) intryckt-ådriga blad 

 (yngre hårbräddade). Blommorna (kronorna) äro hvita (nederst vatten- 



