158 



klara), upptill rosenröda; de utvecklas ur egua knoppar. Bären äro 

 röda, nedtryckt-klotrunda; deras kött är torrt, mjöligt (o: Mjölon, 

 Mjölbär). 



Växer allmän i torra skogstrakter, på steniga eller sandiga skogs- 

 backar och hedar. — Blommar i Maj, Juni. — Utbr. Europa undant. 

 Holland, Belgien, Portugal, Italiens öar, Grekland, Turkiet; i Caucasien, 

 Siberien, nordligare Amerika, på Island. 



Mjölonbuskeu bildar täta, glänsande-gröna mattor, på hvilka de 

 små och täcka blommorna göra ett behagligt afbrott mot de stela bla- 

 den, liksom sedan de klarröda bären, hvilka bibehålla sig under snön. 

 Mjölbär, hvilka också i somliga trakter lära kallas Lin b är, äro osmak- 

 liga och nästan oätliga, men kunna kokas till sirup; enligt äldre rön 

 erhåller man af 1 qvarter bär l qvarter sirup. Också såsom nöd- 

 brödsärane äro de användbara. För åtskillig skogsfogel äro de ganska 

 begärliga. Bladen (o: Folia Uvae ursi Pharra.) lära, såsom pulver, thé 

 eller dekokt, gagna i urinstämma, sten- och grusplågor m. m. (calcu- 

 losis utile esse infusura detexere Monspelienses : L.); fordom troddes de 

 t. o. m. stenlösaude. De kunna dessutom, torkade, blandas i röktobak 

 (Vet. Ak. handl. 1743) Hela örtståndet (Mjölonriset) än ganska an- 

 vändbart vid skinii-garfning (sedan gammalt bekant i garfverier) och 

 till flera slags färgning; så färgar det i alunvatten betadt ylle grått 

 (Vet. Ak. handl. 1742), och om jernvitriol tillsättes svart. I båda 

 dessa hänseenden är Mjölonbusken värd all uppmärksamhet. Rotstocken 

 hyser icke sällan en "Coccus", en insekt, som ger en konsjonellik färg. 



En del gamle botanister (J.obelics, Clusius) benämnde Mjölon- 

 busken, för bären, Uva ursi (Björndrufva), hvadan artnamnet. Linné 

 beskref och lät teckna växten redan i sin Flora Lapponica; den var 

 då mindre känd eller åtminstone utomlands mindre noga undersökt. 



2. Ripbärsbusken 



(Arctostaphylos alpina Spr. — Arbutus alpina L.) 

 kryper med vidt spridda, nedtill nästan bara och stundom barklösa 

 grenar och är endast sommargrön, med papperstuuna, nätlikt och skrynk- 

 ligt ådriga, ovalt-omvändt-äggrunda, småsågade och merendels svagt hår- 

 kantade blad. De gamla bladen qvarsitta till en del länge torra och 

 bleka eller bruna mel undersidans hud upplöst. Blommorna utvecklas 

 tidigt, något innan bladen, men ur samma knoppar; kronan är hvit 

 eller grönaktig, med luden mynning. Bären äro svartblå (strax innan 

 de mogna röda : L.), klotrunda, stora som svarta vinbär; deras kött är 

 saftigt, kärnorna purpurröda. De sitta icke sällan qvar öfver vintern 

 eller längre. 



