161 



isynnerhet upptill, äro så tätt beklädda med de motsatta och fyrradigt- 

 tegellagda bladen att de synas fyrkantiga. Bladen äro omkring 2 linier 

 långa, mörkgröna, genom de tillbakavikta kanterna nästan trekantiga, 

 pillika. Blomskaften, l tum länga, utgå från grenarnes sidor. Blom- 

 kronan är glänsande hvit, något liknande Liljekonvaljens kalk. Fröen 

 filspånlika. 



Växer på backar och torra marker i Lapplands fjelltrakter, der 

 den flerestädes ersätter Ljungen, t. ex. på fjellen i Torne-Lappmark, 

 der Lummerljungen är lika ymnig som den vanliga i lägre eller syd- 

 ligare trakter. — Utbr. Lappland, arktiska Ryssland, Spetsbergen, bai- 

 kalska och östra Siberien, arktiska Amerika, Grönland, Labrador, Canada. 



Högst utmärkt med nästan liljekonvaljlika blommor på stela, ljung- 

 lika grenar! Namnet Lummerljung (norsk. Lummerlyng) tyder på ri- 

 sets likhet både med en och annan Lummerart (Lycopodiura) och Ljung. 

 Busken utan blommor (riset) har också en viss likhet med Kråkriset 

 (Empetrura), och de första stånd, som LiNNi; blef varse då han på sin 

 resa i Lappland upptäckte växten, tog han för Kråkris. Med anled- 

 ning häraf vilja vi se hvad han berättar (i P'lora Lapponica) rörande 

 sin upptäckt af denna, en bland de mäikligaste lappska växter och 

 som dessutom dittills var alldeles obekant. Hans ord äro — så vidt 

 vi kunna återge dem — dessa: 



"Under det jag (1732, den 19 Juli g. st. nära berget Walliwari 

 i Lule-Lappmark) vid midnatt — om jag skall kalla det natt då so- 

 len skiner utan att gå ned — jemte min tolk, ifrig att hinna när- 

 maste, länge väntade lappkåta, vandrade med snabba steg och badande 

 i svett under det en kall vind blåste emot, så se, då jag kastar mina 

 giriga blickar åt alla håll, märker jag denna växt liksom en skugga. 

 Men emedan jag gick fort, tog jag den för Empetrura, tills det efter 

 några steg rann mig i sinnet att här måste vara något för mig frem- 

 mande, så att jag vände tillbaka, men skulle åter tagit det för Era- 

 petrum om icke den betydligare storleken väckt min uppmärksamhet. 

 Jag vet icke hvad det är som, i våra fjellar, nattetid så förvillar sy- 

 nen att vi då icke kunna urskilja föremålen lika tydligt som på dagen 

 ehuru solen är lika klar. Mot den nära horisonten stående solens 

 vågräta strålar skyddar hatten knappt ögonen; vidare utsträckas alla 

 örternas skuggor i det oändliga och sammanblandas sä med hvarandra, 

 dertill dallrande vid den blåsande nordan, att vi knappt kunna tydligt 

 se och urskilja ting, som i verkligheten äro hvarandra ganska olika. 

 Sedan jag tagit ett af dessa stånd, såg jag mig omkring i närheten och 

 fann då flera, alla växande åt norra sidan och i icke sä ringa antal. 



Nyman. Sv. Fanerog. II. H 



