163 



brister i de genom skalens invikta kanter bildade (dubbla) raellan- 

 väggarne. — Små, ständigt gröna buskar med täckta blad- och bara 

 blomknoppar. 



9. Pltyllo«loce Slsb. 



Blomkronan äggrundt-ellipsoidisk, 5-tandad. Ständarne 10; knap- 

 parne aflånga, deras hål korta, knappt bildande någon sidoremna. Frö- 

 huset 5-rummigt, 5-skaligt. 



I. Blåriset eiier Fjelljungen (Fr.) 



(Pliyllodoce coerulea Bab. — Andromeda coerulea L.). 



Busken utbreder sig med vanligen 3 — 6, stundom nära 10 tura 

 länga, risiga, mörkbarkiga stammar, delade i kortare, uppräta, nästan 

 lika höga grenar, de äldre bara och ärriga efter blad, de unga tätt 

 bladklädda. Bladen äro vexelvisa men mycket närmade, 3 — 4 linier 

 länga, jemnbreda, trubbiga, i kanten nästan broskartadt småsågade 

 (sträfva), under på medelnerven hvitaktiga. Blommorna äro violettblå 

 eller rödvioletta, lika länga som bladen, lutande, ensamma på tråd- 

 smala, tumslånga eller längre, violettbruna, gleshåriga, i de äldre gren- 

 spetsarne knippade skaft. Fodret är rödaktigt, hårigt. Kronan vanli- 

 gen högblå, stundom rödare; någon gäng är den hvit. Ståndarne äro 

 stundom 8 (blomman 4-talig). Fröhusen äro uppräta. Fröen ganska 

 talrika. 



Växer i tjelltrakterna, allmän och ymnig på backar och torra fält, 

 såväl i fjellens nedre regioner, som på deras åsar. — Blommar i Juli. 

 — Utbr. nordligare Skandinavien, Skottland, Pyrenéerna, Siberien, Grön- 

 land, Labrador och nordliga Amerika. 



Blåriset höljer också till och bör nämnas bland fjellflorans pryd- 

 nader; både dess vackra blommor och täcka, ständigt gröna bladklädnad 

 göra den berättigad dertill. Bladen likna något och i smått Idgranens 

 (Taxi), hvadan det nyare artnamnet. Första gången denna växt före- 

 kommer i botanikens annaler, är i Petivers bihang till Raji Historia 

 Plantarum (1702), under benämningen Erica lapponica Camarinnae (Era- 

 petri) foliis. J. Petiver, som var apotekare i London (f 1718), hade 

 nemligen från O. Eudbeck d. ä. erhållit exemplar af Bläriset, Carls- 

 spiran (Pedicularis Sceptrura) och Hafsärtan (Lathyrus maritimus), hvilka 

 tre han, såsom märkligare nordiska växter, upptog i nämnde bihang, 

 O. RuDBECK d. y. återfann och lät måla växten under sin lappska resa; 

 i hans Index (1720) upptages den såsom Erica — — picese folio 

 (bladen ha ock någon likhet med Hvitgranens). Linné bestämde i sin 

 Flora Lapponica buskens slägte och lemnade både beskrifning och figur 



