168 



darne utdraj^na, vida, nätcelliga hinna (skal); kärnan ytterst liten, g^rod- 

 den utan bjertblad. — Både blad- och blomknoppar täckta. Bladen 

 ständigt gröna (o: Vintergrön). 



19. Chimapliila Pursh. 



Ståndarne vexelvis (hvarannan) motsatta kronbladen; strängarne 

 nedtill bredt vigglika och trekantigt-kölade; knapprummen spärrade upp- 

 till. Disken i blommans botten ringlik, sraånaggad. Stiftet kort om- 

 vändt-kägellikt och insänkt; märket kretsrundt, något kuUrigt, med 5- 

 rutig disk. 



1. Rylörten 



(Chimapliila uinbellata Pursh. — Pyrola umbellata !>.)• 

 En liten (4 — 6 tums), täck buske med nästan lansettlikt vigglika, 

 upptill sågade, hårda och glänsande-mörkgröna, på öfversidaii intryckt- 

 ådriga, kretsvis-närmade blad (.3 — 5 i kretsen) och rödletta, öppna och 

 uppräta blommor, hvilka bilda 3 — 6-blommiga, långt skaftade flockar. 

 Växer i gamla skogar, helst tallskogar, från Skåne (sälls.) och 

 Småland till Helsingland, Dalarne och Vermland. — Blommar bäst i 

 Aug. och står länge i knopp innan den utslår. — Utbr. Sverige, Norge, 

 Finland, medlersta Ryssland, Tyskland, Schweiz, Österrike, Ungern, 

 Siebenbiirgen; vestra och södra Siberien; N. Amerika. 



Eylörtens vackra, glänsande grönska och täcka, nästan rosenröda 

 blommor göra den till en bland de prydligare bland våra Bicornes, 

 liksom hela dess utseende har något eget och utmärkt, särdeles under 

 blomningen. Bladen, hvilka äro mycket hårdare, än hos de andra Py- 

 roleerna, ha någon liten likhet med lingonblad, men äro längre och 

 smalare, nästan kransvisa. Dekokt på desamma har berömts såsom 

 ett godt medel mot rheumatisk värk, och enligt en gammal anteckning 

 lärer, omkring år 1756, en man i Östergötland botat giktkrämpor så 

 bra med Eylörten "att den innan kort kom i stort rop och för sin 

 nästan underbara verkan blef af folket kallad Stat up och gäck". 

 Enligt Dybeck, som tillägger att denna benämning var känd der ännu 

 1846. Skulle en sådan Eylörtens kraft och verkan ytterligare bestyrkas, 

 är det verkligen stor skada att den förekommer så sparsamt att t. o. 

 m. botanisten i allmänhet måste räkna växten till de sällsyntare. 



13. Pyrola Slsb 



Ståndarne vexelvis (hvarannan) motsatta kronbladen; strängarne 

 jemnbredt-syllika, platta; knapprummen alldeles närmade. Blomdisken 

 alldeles vidväxt fodrets botten, så att den tyckes saknas. Stiftet långt; 



