170 



Plantarum circa Upsaliam (1732), återställdes, bestämdes och beskrefs 

 närmare af Swartz under dess nuvarande namn (Vet. Ak. handl. 1810). 

 Hans mästerliga teckning pryder också Svensk Botanik. 



3. Mellan-TintergrönaD 



(Pyrola media S\v.) 

 är (med blomstängeln) omkring fotsbög och har rundade, glest små- 

 naggade, 2 tum breda blad, mångblomraig blomklase, nästan sluten, 

 hvit och rödlett blomkrona, rakt-samstående ståndare och kort, rakt men 

 något snedt, nästan hvitt stift med kretsrundt-sköldiikt märke. Stän- 

 geln bär nedtill breda, hinnaktiga fjäll och är vriden. 



Växer i skogar (helst bördigare) upp till Ångermanland och Jemt- 

 land, men temligen spridd och sällsynt. — Blommar bäst i Juli. — 

 Utbr. Skandinavien (utom Lappland), Brittanien, Holland, medlersta 

 Eyssland, Österrike, Ungern, Siebenbiirgen, Caucasien (och Dahurien). 

 Upptages också för Piemont (Col de Tenda). 



Swartz upptäckte denna utmärkta art i Carlbergs park vid Stock- 

 holm samt beskref och tecknade den i Vet. Ak. handl. 1804. Han 

 kallade den Pyrola media emedan den till blomma och blad står lik- 

 som midt emellan P. rotundifolia och P. minor. Den blir icke sällan 

 större och storbladigare än båda. 



4. Mindre Vintergrönan 



(Pyrola minor L.) 

 är vanligen (med blomstängeln) omkring qvartershög och har mindre 

 och tunnare, rundadt-elliptiska eller nästan ovala, smånaggade blad, 

 mångblommig klase, sluten (nästan klotrund), hvit och rödlett, liten 

 blomkrona (knappt större än ett pepparkorn), rakt-sarastående ståndare 

 och rakt, lodrätt, inneslutet stift med kretsrundt-sköldiikt märke. Stän- 

 geln är vanligen alldeles bar. 



Växer i magrare skogar och blommar bäst i Juli. — Utbr. hela 

 Europa undant. Irland, Portugal och Spanien; i Caucasien, Siberien, 

 på Kamtschatka, i nordligaste Amerika; på Island. 



Denna art är visserligen mindre allmän än den liundbladiga, men 

 likväl mångenstädes rätt ymnig. Då Linné utgaf första upplagan af 

 sin Flora Suecica kände han växten från endast tre trakter (nordöstra 

 Gotland, Börstel i Eoslagen och Simonstorp i Skåne). Sedan (i Amoe- 

 nitates III, 1764) hyser han den åsigten att densamma skulle vara 

 hybrid (väl icke i den mening man nu tager detta ord) mellan den 

 Eundbladiga Vintergrönan och nästa art ("j P. rotundifolia S P. se- 

 cunda"), anmärkande att hybriditeten antydes genom växtens sparsamhet 



