174 



i jorden befintliga delen blifvit fullbildad, d. v. s. till sin yta nog stor 

 för att nära växten, hon afsöndrar sig från den främmande närings- 

 plantan". 



Vid sina undersökningar fann Lindberg, omkring 6 eller 8 tum 

 under jordytan, "häri inberäknadt det tjocka mosstäcket", en mängd i 

 hvarandra starkt intrasslade rotstockar, hvilkas utseende vi ofvan be- 

 skrifvit i korthet. Dessa voro mycket spröda, så att de vid minsta 

 beröring brusto af hvar som helst; äfven voro de till den grad saftiga, 

 att ur dem, liksom ur blomstängeln, lätt kunde frampressas en saft, 

 som först var ofärgad, men intorkad antog en allt mörkare blåsvart färg. 

 Från rotstockens sidor utgingo dels blomstänglar, dels grenar, som nä- 

 stan omedelbart upplöste sig i ytterst talrika, smala och outredbart in- 

 trasslade rötter (?), hvilka voro alldeles fria från alla närstående växter, 

 såsom ock förhållandet var både med rotstockens något trubbiga spets 

 och äfven med dess bakre ända, hvilken var alldeles svart, vissnad och 

 hopskrumpen. Rotstockens yngre delar voro utanpå hvitaktiga genom 

 "en tät beklädnad af svampbålar, späckade af ytterligt små, ofärgade 

 och runda sporer". — Rotstockens barkmassa var jemförelsevis ganska 

 tjock och hudcellerna utan spår till förtjockningslager eller korkbildning, 

 lika litet som någonstädes på den underjordiska delens finaste förgre- 

 ningar kunde påträffas ringaste antydning till rothår eller rotmössa. 

 Den utbildade växten synes sålunda insuga sin näring genom hela den 

 i jorden befintliga stamdelens yta — ". Blomstängelns byggnad öfverens- 

 stämde i allt väsentligt med rotstockens; ingenstädes på den och icke 

 heller på blomfodren, upptäcktes någon hudOppning. 



Gultoppen har en egendomlig lukt, nästan som Kungsljus (Ver- 

 bascum), hvadan en del gamle botanister benämnde växten Orobanche 

 verbasculi odore. Lukten är likväl mera kumarinartad, d. v, s. likare 

 den genom det egendomliga ämnet kumarin orsakade lukten hos Vår- 

 brodden och Honingsklövern. Tuggad smakar hon mycket lik råa ärt- 

 skidor men derjemte temligen aromatiskt (Lindb.). — Emedan örten 

 gerna växer i barrträdens skugga kallas den hos somliga gamle bota- 

 nister Hypopithys (Orobanche), af vno, under och Tiivvg, gran eller 

 tall, hvilken benämning den ännu har qvar i artnamnet, ehuru den 

 äfven växer under bok. I några landsorter ges örten, torkad, åt bo- 

 skap mot hosta (o: Upl. Lungört). 



