175 



LXIII. EMPETREiE. 



t. KBiipetfiani L. 



1. Kråkriset 



(Empetrum nigrura L.). 



En lågväxt, ständigt grön, nästan Ijiinglik, på marken utbredd 

 buske med smala, rödaktiga, uppkrökta grenar och talrika, små (omkring 

 2 linier långa) och smala (nära jemnbreda), läderartade, nästan barrlika, 

 trubbiga blad, hvilkas kanter äro alldeles tillbakavikta, sluta tätt till 

 hvarandra och bilda en hvitaktig ryggstrimraa på de annars mörkgröna 

 bladen och göra dem liksom ihåliga. Blommorna sitta, utan skaft, en- 

 samma i de öfre bladvecken och äro helt små, mörkröda. Fodret är 

 3-deladt, brunaktigt med hvitaktiga kanter; under detsamma äro 3 — 5 

 mycket små, tilltryckta skärmar. Kronbladen äro 3, spadlikt vigglika, 

 oklart purpurröda. Ståndarue 3; knapparne mörkt purpurröda; strän- 

 garna långa och smala. Märket sköldlikt (6 — )9-stråligt, mörkrödt. 

 "Bären" äro svarta, nästan klotrunda (något nedplattade), (6 — )9-steniga. 



Växer än på magra skogsbackar och tallmoar eller andra magra 

 och sandiga marker eller torra backar och berg, såsom isynnerhet i det 

 nordligare Sverige och Lappland, der den är ytterst allmän ända upp 

 på fjellen utom de högsta spetsarue (Whlnb.); än (helst i sydligare 

 Sverige) på våtare, kärrigare marker, på både myrar och hedar, nästan 

 allestädes ymnig. — Blommar i April, Maj; mognar slut. eller medl. 

 Juli. — Utbr. Europa undant. Portugal och sydligare Italien, Grekland, 

 Turkiet; i Caucasien, Siberien, på Kamtschatka; i nordligaste Amerika, 

 på Island, Spetsbergen. 



Kråkrisets "bär" äro ätliga ehuru, såsom namnen Kråkbär, Kräk- 

 lingar, Skräken (Norrl.) redan antyda, de icke höra till de bättre 

 bärslagen. På fjellen bli de mycket större och smakligare än i sko- 

 garne, så att Lapparne ingalunda försmå dem (Whlnb.); de ingå t. o. 

 m. i deras under benämningen "kappatialmas" bekanta läckerhet (L.). 

 Linné anmärkte att Kråkbären i Vesterbotten voro så stora som blå- 

 bär (också lingonen voro der större än söderut). Eedan i Schefferi 

 Lapponia lUustrata (1674) uppräknas Kråkbär (Charaaetaxus) bland 

 Lapplands ätliga bär, och då O. Petri Niurenius omtalar sättet att 

 tillaga dessa säger han: "sammalunda gioera the med lingon, Kraoke- 

 bser och blaobaer". De anses antiscorbutiska och diuretiska, men be- 

 skyllas för att ibland orsaka lindrigare hufvudvärk. Fordom beredde 

 man i Norge och på Island ett slags vin af Kråkbär. De lemna också 



