182 



lika), m. e. ra. köttiga och glänsande blad, och små hvita, ensamma 

 eller klasknippade blommor, hvilka äro öppna endast då solen skiner. 

 Fröhusen äro knappt större än senapskorn och hänga slutligen på nedåt 

 krökta skaft. Fröen äro svarta. 



Växer vid eller i källor (o: Smal. Källelunk) och bäckar och 

 på mossiga kärr- och strandmarker, vanligen i mer eller mindre täta 

 mattor. — Utbr. nästan hela Europa; i Siberien, Norra Amerika (La- 

 brador, Grönland, Oregon, Sitcha), på Island; på Nya Zeeland, Ma- 

 louinerna o. a. — Bildar två underarter, eller enligt somliga egna arter: 



M. rivularis Gm., som är större (3 — 10 tum) och slankigare, 

 med mörkgröna, mera köttiga blad, glänsande, svagt punkterade frön; 

 varaktigare, växer i bäckar och källdrag (i vattnet) och blommar i 

 Juli, Aug. 



M. minor Gm., mindre (^ — 3 tum), mera upprat, nedtill icke 

 sällan rödaktig, bladen blekgrönare, mindre köttiga, fröen nästan glans- 

 lösa, starkt punkterade; är ettårig, växer vid stillastående vatten eller 

 på endast tidtals våt mark, och blommar i Juni, Juli. (I södra Eu- 

 ropa, t. ex. på Sicilien, mognar växten redan i Maj.) 



MiCHELi benämnde (1729) denna växt Montia till minne af Jos. 

 Monti, som var professor i botaniken i Bologna. Det är en utmärkt 

 sällskaplig ört, som vanligen uppträder med mycket talrika stånd, i tätt 

 slutna, vackert gröna massor, hvilka, bestäukta med källans rena vatten, 

 icke sällan bibehålla sin klara grönska ännu under snön. Trots dess 

 litenhet (planta inter minimas : L.), hade redan O. Rudbeck d. y. an- 

 märkt och låtit måla Monti-örten under sin lappska resa (1695). Linné 

 såg den första gången i Vesterbotten (Lachesis). Hooker d. y. fann 

 den mycket allmän i de antarktiska länderna och säger att det på 

 södra halfklotet knappt finnes någon mera allmän fanerogam än Monti- 

 örten, som der åtföljer Callitriche verna och varierar utomordentligt 

 till storlek, bladens skapnad, ståndarnes och fröens antal ra, ra. 



LXVII. PÄRONYCHIEiE. 



1. Uernlaria L. 



Blomkalken 5-delad, örtartad. Ståndare 5 knappade och 5 der- 

 med omvexlande knapplösa (de sednare snarare stränglika kronblad). 

 Frukten innesluten inom blomkalken; fröet upprätt. 



