183 

 1. Knytlingen 



(Herniaria glabra L.). 



En liten, knappt mer än tuårig, utbredt-grenig och till marken 

 alldeles tryckt ört med nästan lansettlika eller elliptiska blad, hinn- 

 artade, glänsande hvitaktiga stipler och mycket små, gulgröna, i blad- 

 vecken gyttrade blommor med små skärmar emellan. Stjelken slår icke 

 sällan rötter. De nedre bladen äro motsatta, de andra vexelvisa. Blom- 

 gyttringarna äro talrika, mest 5 — 10-blommiga, och bilda icke sällan 

 korta, nästan bladlösa ax. 



Växer på torra, isynnerhet sandiga eller grusiga backar och mar- 

 ker i södra och medlersta Sverige till upp i Dalarne och Medelpad. — 

 Blommar nästan hela sommaren; mognar från medl. Juli. — Utbr. nä- 

 stan hela Europa, Algerien, Caucasien, södra Siberien. 



Knytlingen är visserligen både till blommor och blad högst oan- 

 senlig, men de små rosetter den bildar — icke sällan på bara sanden 

 eller gruset — sakna icke en viss täckhet. Oaktadt sin obetydlighet 

 var växten fordom icke utan anseende som läkeört; den berömdes så- 

 väl i vattsot (emedan den är starkt uretisk), som vid färska sår och 

 bråck. Det var just dess inbillade verksamhet vid bråckskador som 

 förskaffade den namnet Herniaria (Dod. 1583), Herniaria glabra Bauh. 

 (hernia = bråck). Den smakar något syrligt och saltaktigt. 



2» Scleraiitlius L. 



(Knavel-slägtet). 



Blomkalken nästan klocklik (smalt), hårdnande, med 5-deladt bräm 

 och trångt svalg. Ståndarne vanligen 5 knappade och 5 knapplösa, 

 de sednare korta, nästan tandlika (eller stundom alldeles 0). Frukten 

 nötlikt innesluten i den slutligen lossnande kalkens pip; fröet hängande 

 på en lång sträng. — Små örter med starkt ledade stjelkar, motsatta, 

 stipellösa, syllika (eller nästan trådlika) blad, hvilkas binnaktiga baser 

 äro sammanväxta till en kort slida. Blommorna äro små och bilda 

 tätare och enklare eller glesare och grenigare knippen; de hårdna slut- 

 ligen och likna då med sina uddar nästan tänder, hvadan dessa växter 

 också erhållit benämningen T and gräs. 



1. Hvitknaveln 



(Scleranthus perennis L.) 



är mångårig, blåaktigt grön, med vanligen talrika, till marken sträckta 

 eller uppkrökta, icke sällan rödaktiga stjelkar, ensidigt vända blad och 

 hvitbrämade blommor; de trubbiga, slutligen slutna foderflikarne äro 

 nemligen bredt och platt hvitaktigt hinnkantade. 



