191 



Genom Leche (1744) blef arten först känd som svensk (skånsk) 

 och ännu i andra upplagan af Linnés Flora Suec. upptages den endast 

 som skånsk. 



* Rum ex paluslris Sm , som har slutligen aflånga, på hvar sida tretandade 

 iure kalkblad med kortare, syllika tänder, växer nästan endast i Skåne (på dyiga strän- 

 der, i torfmossar, gropar o. d.). — Blommar under hög- och sensommaren. 



* Rum ex Steinii Beck. växer enligt Äreschougs Flora vid L. Hammar i Skåne 

 (sälls.) 



Fries indelar den stora gruppen Lapathum (alla ofvan skildrade 

 Eumex-arter) i två undergrupper: Neraolapatha, med glesare blomkransar, 

 smalare och spetsade valvler (arterna 6 — 8), och Hydrolapatha, med 

 tätare blomkransar, bredare och icke spetsade valvler (arterna 1 — 6). 

 De seduare tillhöra mera landets inre, bergiga delar och tilltaga mot 

 norden, under det Nemolapatha mera tillhöra de sydligare kusttrakterna 

 och aftaga mot norden. De gamle botanisterna hade i allmänhet flitigt 

 undersökt och tagit reda på Lapatha-gruppen; vida mindre var känne- 

 domen om densamma under och strax efter Linné. I första upplagan 

 af Flora Suecica inbegriper han under R. acutus alla Nemolapatha och 

 under R. aquaticus alla Hydrolapatha. Den förra upplöste han sedan 

 i sina behöriga arter, men den sednare förblef hos honom kollektiv 

 utom att han åtskiljde R. crispus. Hans R. aquaticus inbegriper så- 

 ledes, eller åtminstone inbegrep på olika tider, 5 väl åtskiljda arter, 

 nemligen R. Hydrolapathum, Hippolapathum, maximus, conspersus och 

 domesticus, hvilka alla äro mer eller mindre allmänna vid Upsala och 

 i hela medlersta Sverige, — ett tydligt bevis på huru märkvärdigt ringa 

 uppmärksamhet han egnade åt dessa växter. På detta sätt förblef det 

 sedan länge tills man trodde sig böra söka Linnés R. acutus i den 

 nuvarande R. maximus, hvilken således först utbröts ur Linnés R. aqua- 

 ticus; i Svensk Botanik (1804) upptages R. maximus som R. acutus. 

 Retzius urskiljde R. Hydrolapathum och Hartman bestämde R. dome- 

 sticus och R. conspersus. Hvad sålunda återstår blir R. Hippolapathum 

 Fr. i inskränktare mening eller R. aquaticus Htn, hvilken ock, enligt 

 C. Hartman, är den växt som bär detta namn i Linnés herbarium. 

 Bland Nemolapatha kände Linné troligen endast R. obtusifolius och 

 maritimus som svenska (jfr R. Neraolapathum), ty R. acutus (nemligen 

 hvad han sednare kallade så) "blef väl urskiljd i Upsala trädgård" (Fr.). 

 För en närmare, mera kritisk, kännedom om gruppen Lapatha i sin 

 helhet, bli Fries' monografi i Novitierna och tilläggen till densamma i 

 Mantissa III alltid högst vigtiga källor. Nyligen har också F. W. C. 

 Areschoug bearbetat Rumices i Vet. Ak. Förh., der de flera i sednare 



