194 



nästan linslik, tunnt och bredt vingkantad, bar; de båda inre kalkbladen 

 tryckta till uöten men mindre än denna (icke tillväxande). 



1. Fjellsyran 



(Oxyria digyna Campd. — Runiex digynus L.). 



En mångårig, mest 5 — 10 tum hög, stundom högre, vanligen fler- 

 stjelkig ört med nästan alla bladen vid roten och blommorna i klas- 

 visa kretsar, tvåkönade, röda eller rödbruna. Blomklasarna bilda en 

 vipplik ställning. Bladen äro något fyrkantigt njurlika, bugtbräddade, 

 i — 1 tum breda (de största ändå bredare) och något kortare, hand- 

 nerviga; nerverna slingriga och liksom bladets kanter under vanligen 

 m. o. m. brunaktiga; bladskaften äro långa och jemte stjelkens nedre 

 del vanligen röd- eller brunaktiga. Fruktens båda vingar (kanter) äro 

 hinnaktiga och vackert stråligt-strimmiga. 



Växer på fuktiga fjellsidor och vid fjellbäckar, allmän och ymnig. 

 — Blommar i Juli. — Utbr. nordliga Skandinavien, arktiska Ryssland, 

 Spetsbergen, Island, Skottland, norra England och Wales; Corsica, Py- 

 renéerna, Alperna, Karpaterna, Caucasus, Taurus; Siberien, Kamtschatka, 

 nordligaste Amerika. 



Fjellsyran utmärker sig genom sin behagliga och helsosararaa syr- 

 lighet, hvaruti den öfverträffar den vanliga Ängssyran, på samma gång 

 den kan användas i likhet med denna. Den är isynnerhet väl bekant 

 för resande i de arktiska trakterna. Sålunda blef den, för sina både 

 helsosamma och matnyttiga egenskaper, mycket använd under den en- 

 gelska expeditionen till Melville-ön, "der den mest gagnade under förra 

 delen af sommaren, men sedan började dels tryta dels försämras". 

 Också under de svenska expeditionerna till Spetsbergen begagnades ibland 

 Fjellsyra, lagad såsom ett slags spenat. På nämnde öar är den nera- 

 ligen ymnig på sina ställen och anmärktes redan af Mårtens, som 

 kallade den Acetosa rubra (1675). Bland O. Rudbecks målade lappska 

 växter är också Fjellsyran; men Linné undersökte först närmare dess 

 blomma (Fl. Lapp.). Genom att närmare granska frukten, fann Wahlen- 

 BEEG att växten icke kunde bibehållas i Rumex-slägtet, utan tillhörde 

 siägtet Rheum (Fl. Lapp. och Sv. Bot). Men som den i mycket är 

 olika äfven detta, upptages den numera allmänt såsom eget slägte. 



?. POLYGONE/J<:. 

 Blomkalken 3 — o-delad, nicd nästan likstora, uppräta flikar. Stån- 

 darne 3 — 8, alla eller några omvexlande med kalkflikarna. Märkena 

 knopplikn. — Blommorna tvåkönade. 



