200 



Växer på fuktiga ängar, i parker vid herrgårdar o. d. i Skåne; 

 f. ö. mycket spridd i södra och (förvild.) medlersta Sverige. — Blom- 

 mar i Juni och Juli. — Utbr. Europa undant, Norge och norra Sve- 

 rige, Portugal, Italiens och Greklands öar; i Caucasien, Syrien, på 

 Himalaja, i Siberien; på Karatschatka, Japan; i N. Amerika, på Island. 



Denna vackra art ökar sig lätt, så att den merendels uppträder 

 temligen talrikt der den bosatt sig. Kotstocken blir vanligen nästan 

 dubbelvriden, hvadan de gamle botanisternas benämning och artnamnet 

 Bistorta (B. major Bauh.); den är röd invändigt. Bladen, hvilka ofvan- 

 på äro vackert gröna men under oftast blåaktiga, ha icke sällan röd 

 medelnerv, och stundom bli bladen helt och hållet röda. — Roten 

 användes mest i boskapsmedicinen, men kan också nyttjas vid skinn- 

 beredning och, torkad, raalen och urlakad, till nödbröd liksom fröen. 

 Bien besöka gerna blommorna. 



Eetzius upptog först Ormrotörten bland svenska växter men utan 

 växställe; med sådant (Skåne) upptages den först i Fries' Novitier. 



9. Knoppaxet ciier Mortågen 



(Polygonum viviparuin L.) 

 är en vanligen 5 — 10 tum hög ört, som har lansettlika och (de ne- 

 dersta) lansettlikt-ovala, under askgrått-småludna blad med tillbakavikta 

 kanter, och smalt blomax, hvilket upptill bär hvitaktiga, svartknappade 

 blommor och nedtill mörkvioletta knopplökar. Frön utbildas vanligen 

 icke eller obetydligt (särdeles som de öfre blommorna äro polygamiska); 

 de äro trekantiga och glänsande bruna. 



Växer på magrare ängar och betesmarker i norra och medlersta 

 Sverige (mycket allmän i Norrland och på torra skogsängar i Lapp- 

 marken); i det södra mycket sällsynt och spridd. — Bioramar i Juni. 

 — 1 fjelltrakter och arktiska länder bli bladen bredare och blommorna 

 större, rosenröda. — Utbr. norra England, Skottland, Skandinavien, 

 norra och medlersta Ryssland, medlersta och östra Europas samt Italiens, 

 Spaniens och Frankrikes alper och högre berg; Caucasien, Tibet, Sibe- 

 rien, Kamtschatka; nordligaste Amerika, Island, Spetsbergen. 



Mortågens krokiga eller vridna, utvändigt mörka och inuti hvit- 

 aktiga rotstock utgör ett ganska godt nödbrödsämne, h vartill också 

 blomaxets knopplökar kunna tjena. Till och med rå lärer "roten" icke 

 smaka så illa. Också äter svinet den så begärligt att växten i Norr- 

 land benämnes Svingräs; annars kallas den, för rotens stoppande 

 egenskaper. Stämmegräs. Hos fjeilvarieteten är rotstocken knöligare 

 och tjockare, mjöligare och mera sötaktig än hos den vanliga, och torde 



