201 



vara den, som Saraojederna äta (en endast for köttätare passande spis); 

 på Spetsbergen anmärktes den redan af Mårtens (Whlnb.). Ko och 

 get äta gerna örtståndet. Höns och gäss äta fröen och knopplökarne. 

 Såsom motsats till den större Orrarotörten kallade Baueiin Mor- 

 tågen Bistorta minima (1650) och Bistorta alpina minor (1623). Art- 

 namnet har afseende på knopplökarne, hvilka icke sällan gro, d. v. 8. 

 utveckla ett litet blad, ännu medan de sitta qvar i axet (ut hsec varia- 

 tio vere vivipara dici possit: L. Fl. Lapp.). För dessa sina knopp- 

 lökar skall växten i Jemtland också kallas Fröfylla. 



d. Ceutinodia J. Bauh. Ståndarne vanligen 8 (sällan 5 eller 

 6), utan körtlar emellan. Stiften 3, fria, mycket korta. 

 Fröbvitan hornartad. — Blommorna 1 — 4 i bladveckcn eller 

 bildande bladiga ax. 



10. Fo^elknäan 



(Polygonum aviculare L.) 



är ettårig och har smal, vanligen mycket grenig, nedliggande stjelk, 

 små (upptill mindre), ovala eller lansettlika (eller stundom smalare) blad, 

 hvitaktiga, sargade stipelslidor och hvitröda blommor. Nöten är glans- 

 lös, fint punkteradt-strimmig. 



Växer vid eller på vägar och stigar, pä åkrar o. a. odlad mark; 

 på gärden, gårdar och gator (o: Gårdsgräs, Trampgräs); på alla 

 dessa ställen en bland de allmännaste växter; dessutom på stränder och 

 betesmarker. — Blommar hela sommaren till sent på hösten. — Utbr. 

 nästan alla tempererade och kalla länder. 



I likhet ined andra mycket allmänna och på olika lokaler före- 

 kommande växter, omvexlar också Fogelknäan mycket; än kortväxt, än 

 större, stundom ända till nära 1 aln; än ligger den ned på marken, 

 än är den mera upprat; än har den bredare, än smalare blad. Efter 

 dessa olikheter upptages växten i de gamle botanisternas verk (t. ex. 

 Bauhins Pinax) under olika benämningar. An bosätter den sig invid 

 våra hus, på våra gårdar eller t. o. m. mellan gatstenarne; icke blott 

 tål den trampas, utan den frodas der, hvarest andra växter snart bort- 

 nötas. Än intager den åkrarna, hvilka om hösten, efter skörden, ofta 

 bli rödaktiga deraf; än utbreder den sina stjelkar på den bara marken 

 eller reser dem mellan andra örter. Då den har så olika bostäder, 

 är det mindre underligt om den icke alltid bibehåller samma utseende. 

 Underligare kunde det nästan tyckas att den tillhör samma slägte som 

 t. ex. Pilknäan, men slägtet Folygonum innesluter, såsom vi sett, flera 

 sådana, till utseendet i allmänhet olika, typer. 



