202 



Såsom grön »tes Fogelknäan af husdjuren i alltnäuhet naeu be- 

 gärligast af svinet; likaledes af höns, gäss Qch andra foglar. "iFröén", 

 liknande små Bokhvetefrön och mycket ymniga, äro ganska stärkelserika, 

 så att de kunna malas och nyttjas till mat eller nödbröd i hunger och 

 dyr tid. För flera småfoglar, t. ex. vår vanliga Gråsparf, utgöra de en 

 mycket omtyckt spis både vår, höst och vinter. Med skäl kallar der- 

 före Linné Fogelknä-mängden en Tättingarnas åker (Passerura äger), 

 sådan som naturens herre bestämt åt dem, som hvarken så eller samla 

 i ladorna. Det är detta som artnamnet antyder (aviculus - liten fogel). 



* Polysouuiri Roberl.i Lois. ouh P. Raji Bauh., hvilka likua Fogelknäan, 

 men äro mringårit;a och iia sliiiisande-slät nöt. växa båila pa hafsstriinder i Skåne (tfills.). 



4. I4oen B|sia L. 



Blomkalken nästan 3-bladig (3-delad), hvit- eller gulaktig. Stån- 

 darne (hos vår art) 3, omvexlande med kalkbladen. Stift intet; mär- 

 ken vanligen 3, stundom 2, runda, rödaktiga. Nöten vanligen nästan 

 trekantigt äggrund eller kortspetsadt-oval, innesluten i blomkalken. 



1. Königs-örten 



(Koeuigia islandica L.). 



En liten (i till 2 tums) och spenslig, något vattig, ettårig ört, 

 med rödaktig, trådsmal, enkel eller kortgrenig stjelk, vida och tunna, 

 helbräddade slipelslidor, och nästan spadlika, högst 3 linier långa blad, 

 de nedersta motsatta, de medlersta vexelvisa och de öfversta rosettlikt 

 närmade. Blommorna äro ganska små och gyttrade inom toppbladen 

 och med mycket små, knappt märkbara, hinuartade skärmar. Frukten 

 är knappt så stor som ett litet senapskorn. 



Växer på Lapplands (särdeles I^ule-Lappmarks) fjellar och i Jemt- 

 land, helst vid snöbäckar och på genom snövattnet våta, sandiga ställen 

 eller i källdrag bland mossa. — Blommar sent (mest i Aug.). — 

 Utbr. Norge (Finnmarken, IJovre), Jemtland, Lappland, arktiska Ryss- 

 land, Siberieu (Altai, Baikal), Kamtschatka, nordvestra Amerika (Aleu- 

 terna, Kurilerna), Grönland, Island. 



KÖNIG upptäckte, under sin resa på Island 1765, dentia lilla växt, 

 hvars slägte Linné (Mänt. 1767) till upptäckarens ära kallade Koenigia. 

 Sålunda bevarar, säger Swartz i sin skildring i Svensk Botanik, Kö- 

 nigs-örten minnet af en flitig forskare, som "vid stränderna af Ganges 

 och i Ilindostans bergstrakter omsider offrade sitt lif för vetenskapen". 

 Såsom svensk upptäcktes Koenigian 1820 af LaesTADlus i Lule-Lapp- 

 naark, 4 eller 5 mil vester från Qvickjock, och Svensk Botanik km- 



