205 



Ocb under sommaren, sedan bladen utbildats i täcka rosetter, lysa un- 

 der dera de skarlakansröda baren, hvilka åt Daphnes lund bereda en 

 varaktigare prydnad än blommorna, som förskönade den ora våren. 



För sina både tidiga, vackra och teraligen välluktande blommor 

 odlas denna buske ibland i trädgårdarna, der den stundom lärer erhålla 

 benämningen Pepparträd med hänsyn till den nästan som peppar brän- 

 nande skärpan hos alla dess delar men isynnerhet hos bär ("kärnan") 

 och bark. Den sednare användes i medicinen (o: Cortex Mezerei Pharm.). 

 Färsk eller torr och blött i ättika, utgör barken ett verksamt drag- 

 medel, användbart vid gikt, fluss i iiufvud o. d.; man lägger den då 

 på det ställe (en arm, ett ben), dit man vill, genom den derigenom 

 uppkommande flytningen, såsom det heter, draga gikten. Barken dra- 

 ger långsamt men smärtar mindre än spanskfluga och senapsdeg. Vid 

 tandvärk kan den läggas på den värkande tanden; brukas också på 

 ormbett. Dekokt på rotbarken har raan med nytta använt vid körtel- 

 svullnader o. d. Men invärtes tagen verkar den såsom ett skarpt gift, 

 på samma sätt som bären, hviika äro till den grad giftiga, att 4 

 stycken orsakat kräkning m. m. och nästan döden, h vilket är mindre 

 underligt, då raan sedan gammalt vet att 6 bär döda en varg eller 

 åtminstone en hund. Också lärer Tirsbastbuskens artnamn, Mezereura, 

 betyda dödande. Foglar, t. ex. höns och gäss, äta dera deremot utan 

 olägenhet. — Med färska grenarne kan raan färga betadt ylle, genom 

 olika behandling, citronguit eller gulbrunt. — • Det är väl för sina 

 ovanliga och verksamma egenskaper, som busken ännu, enligt Dybeck, 

 hos allmogen har ett visst anseende såsom skyddsmedel emot troll och 

 trolldom och som man i Transtrand (Dalarne), och kanske också annor- 

 städes, tror att den som bär densamraa på sig, aldrig kan bli ormbiten. 



Denna buskes i skilda landsorter olika benämningar häntyda än 

 pä dess ved eller trä: Tysved (Whlnb.), Tived (Frösön, isl. Tyvidr); 

 än på bastet och barken: Tibast (Smal), Tistbast, Tisbast (Hel- 

 singland, Dalarne), Tivilbast eller Divelbast (Djefvulsbast) i Da- 

 larne, Tjurbast (Verml.), Tivebark (Jeratl.); än på bären: Källar- 

 håls. Anledningen till det sistnämnda namnet skall vara den, att då 

 raan ibland på lek narrat hvarandra att svälja ett bär, deraf orsakats 

 eu så brännande törst, att halsen under en längre tid kändes alldeles 

 torr, hvadan man sedan kallade bären Källarhalsbär (L.). Hos Lobe- 

 Lius heter växten Mesereon (gerraanicum), 



