208 



graden, ehuru spridd ända upp till norra Jemtland och Skuluberget i 

 Ångermanland, blir i allmänhet större och har merendels stora, sträfva 

 blad, (5 — )6-ståndrade blommor och större, bredt-omvändt-äggrunda eller 

 -elliptiska frukter med kort, rummet icke nående inskärning (o: rummet 

 alldeles i vingkantens raidt). Förekommer stundom med glänsande-glatta 

 blad. — Enligt Dir. Stenberg har Bergalraen mera utbredda rötter, då 

 hos Slättalmen roten är lodrät med snedt nedgående grenar. — Utbr. 

 nästan hela Europa. — Den är, också som planterad, vår vanligaste, 

 allmänt bekonta alm, om hvilken i Palmbergs Ortekrans säges att "Thet 

 (almträdet) växer uppå backar eller på andra nedriga orter af sig sjelft, 

 om man icke, för thes stora och lustiga skugga, vil plantera thet i 

 trä-gårdar, och gifva oxar thes löf". Vi ha sett huru den blir säll- 

 syntare mot norden. Vid byn Hamronger i norra Gestrikland såg 

 Linné pä sin resa till Lappland ett, såsom han då trodde det nord- 

 ligaste, almträd, som der växte "in adrairationera omnium" och bland 

 allmogen troddes vara något nytt (ondt) slag. 



Ulmus campestris Sm. (Slättalmen), växer i lundar på Oland 

 och Gotland, är i allmänhet mindre, och har smärre och slätare blad, 

 mycket tätt gyttrade, 4-ständrade blommor, och smärre, omvändt-ägg- 

 runda frukter med nästan ända ned till rummet urnupen vingkant. — 

 Fries upptäckte, som svensk, Slättalmen på Öland 1818. På Gotland 

 växer en märklig varietet eller underart med smalare, glatta och temligen 

 hårda blad och små, nästan kretsrunda frukter. — Utbr. genom Eu- 

 ropa undaut. det nordligaste; i Caucasien, Siberien, Algerien. 



Bland våra inhemska träd utmärker sig Almen bl. a. genom sina 

 talrika och smärta, tvåradigt ordnade och utbredda smågrenar. Härpå 

 och på de i sammanhang dermed tvåradigt-vexelvisa knopparna, känner 

 man strax igen Alraen äfven under dess bladlösa tillstånd, och det är 

 denna smägrenarnes ställning, som väsentligt bidrager till det lätta och 

 behagliga utseendet hos detta träds krona. Då trädet kan obehindradt 

 utveckla sina grenar, sloka dessa gerna något med spetsen eller utveckla 

 slokande smågrenar; särdeles ser man detta hos äldre skogsträd. De 

 unga sraågrenarnes bark är slät och gråaktig. Såsom vi redan nämnt, 

 utvecklas blommorna ur egna knoppar och tidigare än bladen. Hos 

 ett och samma träd öppna de sig nästan på samma gång, men icke 

 sällan kan, genom kulen väderlek, i deras vidare utveckling ett kortare 

 eller längre uppehåll inträda. Först då blomningen slutat, utväxa de 

 i knoppen dubbelvikta och veckade, vackra, regelbundet ribbnerviga bla- 

 den; de tillväxa hastigt. Fruktämnena likaså, och snart äro de vin- 

 gade nötterna mogna, lossna med den lilla vissnade blomkalken och 

 blåsa omkring eller, på skyddade ställen, nästan täcka marken under 



