209 



trädet. Om höst«n gulna bladen, men utan att rodna såsom hos Lön- 

 nen. Med sin starka stam och sina smidiga grenar motstår trädet 

 bra stormarne. 



Alman lemnar ett varaktigt, temligen hårdt och starkt (segt) virke, 

 som, väl moget, icke kastar sig och bra motstår omvexlande torka och 

 väta. Det begagnas mycket till allehanda snickar- och vagnmakar- 

 arbeten, t. ex. betsade möbler; det virke roten lemnar, är särdeles vac- 

 kert ådrigt, icke sällan vresigt, och låter också väl betsa sig. Dess- 

 utom är det användbart till mångahanda annan slÖjd. Genom särskild 

 behandling kan virket bli nästan lika vackert som valnötträ och liksom 

 detta nyttjas "ad cistas pulchriores nobilium" L., som bl. a. rekommen- 

 derade det till likkistor och skeppskölar. Det är bättre bränsle än ek 

 och ger bättre kol. I svartmylla eller lera växer Almen hastigare än 

 eken, boken och oxeln, men tål hvarken sankt eller mycket torrt läge. 

 Mest tycker den om slätter med lerblandad mylla, så att Linné i 

 Skåne-Resan, der han (sid. 238) omtalar trädets nytta, råder skånska 

 slättbon "att plantera detta mera ömnigt vid alla sina gårdar och by&r, 

 till sin egen båtnad". — Almens innerbark är slät och seg, luktlös, nå- 

 got besk och innehåller slemärane. Den begagnas i medicinen: Cortex 

 (liber) Ulmi Pharm., mest såsom dekokt att dricka mot utslag, rev- 

 ormar och i vattsot; härtill är den bäst af unga, t. ex. tuåriga, grenar. 

 Bladen ätas, gröna, både af hästen och hornboskapen, och torkade bli 

 de ett godt vinterfoder för fåret och geten (såsom sörpe också för kon). 

 Emedan almen icke så vidt omkring som t. ex. asken utsträcker sina 

 rötter, kan den utan skada planteras vid byggnader och murar till 

 skydd och lugn. Den skadar icke gräsväxten och kan uppdragas såväl 

 till stora, lummiga träd (är vacker till alléer) som till häckar, och är 

 ganska härdig. Almträdet är sålunda ett bland våra både nyttigaste 

 och vackraste löfträd (arbor nobilis L.). 



Roten till almträdets namn är al (Alm) eller ul (Ulmus), som i 

 sanskrit betyder bränna, således alm -- bränsle (Fr.). 



2. Vresalmen 



(Ulmus pedunculata Foup. — Ulmus effusa W.) 



är ett mindre träd med mera vresig och seg ved, nästan släta och 

 glatta (endast under småhåriga) blad, (6 — )8-ståndrade, rödaktiga blom- 

 mor (o: U. octandra Schk.) på -i — | tum långa, hårsmala skaft, och 

 hårbräddade frukter (o: U. ciliata Ehrh.). 



Växer i lundar på Öland, mellan Borgholm och Thorslunda, sär- 

 deles i Högsruras socken (och i östra Småland). — Blommar i Maj. 

 — Utbr. medlersta och östra Europa, Tavastland, Öland; Caucasien. 



Nyman. Sv. Fanerog. II. . l^ 



