211 



och på några spridda ställen i det uorra. Odlas dessutom i ankorna 

 "humlegårdar" till krydda på öl och dricka. — Blommar i Juli. — 

 Utbr. nästan hela Europa, i Caucasien, Siberien. 



Humlen, som är den längsta bland våra örter, växer ganska yp- 

 pigt. Fråu dess krypande rotstock uppskjuta om våren violett- eller röd- 

 aktiga skott, på hvilka man märker anlag till blad och stipler. Men 

 ännu är deras utveckling icke kommen; den unga rankan tyckes någon 

 tid svänga hit och dit liksom för att uppsöka något till stöd åt sig. 

 Så snart den funnit ett sådant, yttrar sig allt tydligare dess redan förut 

 märkbara anlag att slingra sig i en viss, bestämd riktning (från höger 

 till venster); dä utveckla sig också snart dess breda, handlika blad i all 

 sin skönhet, och de inkräktande slingorna utbildas utomordentligt hastigt. 

 Humlen blir nu, säger Lecoq, en revig lian, som når topparne på stran- 

 dens alar och pilar eller uppstiger i häckarna, icke sällan låtande sina 

 långa, Tågiga spiraler fladdra för vinden. Eiktigt utväxt och med ut- 

 bildade blomkottar, är Humlen en särdeles behaglig växt; de sednare 

 sprida då en aromatisk lukt. Vackrast är den der den kan bilda rik- 

 liga kransar uppe i träden, eller då den hänger liksom i festoner eller 

 sträcker sig fråu den ena trädkronan till den andra nästan som en 

 del lianer i de stora tropiska skogarna. — Dir. Stenberg har iakttagit 

 att Humlen i allmänhet växer 2 till 3 tum på dygnet men under åsk- 

 väder dubbelt eller mera! ("electriciteten påskyndar vegetabiliernas gro- 

 ning och tillväxt" säger redan Bjerkandek). Och med tillräckligt ut- 

 rymme och riklig näring skall den enligt samma iakttagare kunna på 120 

 dagar växa hela 50 alnar (i medeltal 8 tum i dygnet) Men omkring 

 raedl. Juli upphör den nästan att växa. Eoten hos ett 5- eller 6-årigt 

 fröstånd kan ha 3 — 4 tums tvärlinie upptill. Humlen behöfver således 

 stort utrymme, och detta icke blott ö-fver jorden utan också, för sina 

 starka rotskott, under den. Den bildar sina nya "sugkärl" om våren 

 (Dir. Stenberg). 



Såsom bekant är det Humlens fruktkottar eller de s. k. humle- 

 koppornn, hvilka läggas på öl och dricka för att göra dessa drycker 

 smakligare och helsosammare och hindra dem att surna. Det är till 

 dessa koppors vinnande i större mängd och godhet som växten odlas. 

 Denna humlekoppornas egenskap beror på de aromatiskt-beska ämnen, 

 som innehållas i de små gula prickar, hvarmed deras skärmar och små 

 nötter äro besatta. Humlekoppor nyttjas också, ensamma eller med 

 andra "kryddor", till omslag eller kryddpåsar på svullnader o, d. (o: 

 Strobili Lupuli Pharro.). Eoten är bitter och något kryddartad. Eot- 

 skotten eller "broddarna", kokade som sparris, berömmas såsom sten- 

 lösande och uretiska, hvilket äfven lärer gälla om extraktet på dem eller 



