212 



dekokten på sjelfva humlen, hvilken tillika prisas sora maskmedel. Stjel- 

 karna kunna rötas och beredas till tågor, hvilka äro starkare än ham- 

 pans och tjenliora till rep och gröfre väfnader. Husdjuren, isynnerhet 

 kor och får, äta bladen gröna. — De gamle botanisterna kände Hum- 

 len mest under benämningen Lupulus (såsom L. saliotarius Fuchs.), 

 hvadan dess artnamn. 



2. URTICE^. 

 Ståndarbloramornas och de tvåkönades kalk 4-delad eller 4 kluf- 

 ?en; ståndarue 4, i knoppen invikta, under blomningen spänstigt ut- 

 rätade (retliga). Spirblommornas kalk 4 bladig — 4-tandad. Märket 

 pensellikt. Frukten en hinnöt, omsluten med den varaktiga (och ut- 

 växta) blomkalken. 



«. Urtica L. 



Sam- eller tvåbyggare. Blommorna i vippor eller axlika, ra. e. m. 

 greniga hängen. Ståndarblommornas kalk 4-delad; spirblommornas 4- 

 bladig, de två yttre bladen mycket små, de 2 inre större och till- 

 växande samt tryckta till den lilla nöten. Märket sittande. Grodden 

 rak. — Brännhåriga örter med motsatta, starkt sågade blad och grön- 

 aktiga blommor. 



1. BräDnässlan 



(Urtica dioica L.) 



är tvåbyggare, mångårig, vanligen omkring 3 fot hög, merendels grå- 

 aktigt småluden, med temligen svaga brännhår. Roten (rotstocken) är 

 krypande. Bladen äro vanligen spetsadt-äggrunda, med m. e. m. hjert- 

 lik bas, men variera smalare (lansettlikt-äggrunda). 



Växer på odlade ställen, på åkerrenar och stenhögar, vid vägar, 

 gårdar och byggnader, samt i busksnår och vid skuggiga klippor (allra.). 

 — Blommar i Juni, Juli. — Förekommer stundom (särdeles på mycket 

 skuggiga ställen) utan eller nästan utan brännhår, samt glatt. — Utbr. 

 genom hela Europa, i Caucasien, Siberien, x\lgerien. 



Ehuru knappt något djur rörer Brännässlan under det den växer, 

 ätes den afslagen under våren och sommaren, både af kon och fåret, 

 isynnerhet om den blandas bland annat foder. Korna skola må väl 

 deraf, mjölk och grädda ökas och smöret bli gult och godt. Särdeles 

 berömmes den, afslagen som ung, till vinterföda åt närande djur. Få- 

 ren skola nästan gödas af sådant foder om vintern. — Stjelkens tågor 

 äro sega, nästan som hamp- eller lintågor, och man känner flerestädes 

 sedan gammalt sättet att genom rötning m. m. bereda dem till samma 



