213 



ändamål. Stötta örten eller dess saft, uppdragen i näsan, skall kunna 

 stilla näsblod. — Roten, kokad med alun, färgar ylle och linne ljus- 

 gult, och med stark dekokt på densamma brukar man flerestädes på 

 landet färga sina påskägg gula. Fröen utgöra en god hönsmat. — 

 Båda nässel-arternas späda blad lemna om våren en helsosam, allmänt 

 omtyckt grönkål. 



Strax marken blir bar om våren, uppsticker Brännässlan sina då 

 brunaktiga och mörkgröna stjelkar och blad. Den utvecklas hastigt och 

 är ganska sällskaplig, men uppträder vanligen i något skilda grupper, — 

 hvar och en ursprungligen bildad genom ett enda, sedan genom knoppar 

 ökadt, stånd — , så att hvar grupp har endast endera könet. Liksom 

 hos Nässelarterna i allmänhet, underlättas också hos denna ståndar- 

 mjölets (pollens) spridning till märkena genom de egendomligt spänstiga 

 strängarna. På en solig morgon ("med vestanväder och solsken begynna 

 många örter sina biläger": Bjerk.) kan man lätt iakttaga huru ett van- 

 ligen större antal ståndarblommor då på en gång öppna sig, huru de 

 förut fängslade och inkrökta ståndarne nu bli fria, räta ut sig spän- 

 stigt och sprida sitt pollen, så att det liksom i små moln uppstiger 

 från blommorna. Så kan mången vanlig, kanske ringaktad ört erbjuda 

 ganska intressanta och för mänga säkerligen oväntade företeelser! 



2. Etternässlan 



(Urtic.i urens L.) 



är sambyggare, ettårig, omkring fotshög, spädare, vattigare och mera 

 rent grön än Brännässlan, nästan alldeles glatt, men med starkare 

 brännhår. Bladen äro äggrundt-ovala. 



Växer på odlad mark, vid byggnader o. d., allm. — Blommar 

 hela sommaren; mognar mest i Aug. — Utbr. genom hela Europa, i 

 Caucasien, Siberien, Abyssinien, Algerien, på Canariöarne; dessutom an- 

 märkt i Mexico och Canada, på Nya Zeeland, Malouinerna o. a. 



Etternässlan har nästan samma egenskaper som Brännässlan, men 

 såsom mindre och svagare blir den mindre användbar, utom till grön- 

 kål. Vi se emellertid huru de vanligen nästan afskydda nässlorna icke 

 äro alldeles att förakta, — ja i Arvidh Månsons Ortabok har Nässlan 

 icke mindre än 41 "dygder", bvaribland "Vatn som brännes a£f nätzlefröö 

 gör hvita händer, om man tvettar them thermedh och låter det sielfft 

 intorckas", samt "Nätzler medh körfvel håldne uthi händerna, friar menni- 

 skian för sina fiender". — Få växter älska så mycket menniskans närhet 

 som Nässlorna, hvadan också deras stora utbredning. Deras utseende är, 

 såsom bekant, mindre behagligt, och deras "brännande" blad och stjelkar 

 göra dera ingalunda omtyckta. Men märklig är inrättningen hos de 



