217 



herba — (Bon-Henri och Toute-Bonne heter växten ännu i Frankrike). 

 Färska örten (bladen) krossades och brukades mot svullnader och andra 

 åkommor; men dessutom användes växten på flera andra sätt. I Eng- 

 land skall den t. o. m. varit odlad säsom en kökskrydda; man åt de 

 späda skotten som sparris och de unga bladen nyttjades till soppor, 

 grönkål, eller som spenat. Linné säger också (Amoen. III) att växten, 

 kokad späd i vatten, kan ätas med smält smör "non siue delectaraento" 

 såsom till smak och närande egenskaper liknande sparris. — Roten 

 skall i somliga landsorter nyttjas mot fårhosta (o: Upl. L un gr o t; i 

 Roslagen Mjölkrot). — Färsk ratas växten af nästan alla husdjur; 

 endast geten och fåret äta den ehuru icke gerna. 



c) Frukterna alla liggande. Roten ettårig. — Chenopodlura 

 C. A. Mey. 



4. Löonmållan 



(Chenopodiuin hybriduin L.) 

 är i allmänhet större och mera rent grön än de andra arterna, upp- 

 rat. Bladen äro vanligen bara (utan mjöl), tunna, något hjertlika, 

 spetsade, vinkligt och glest bugttandade, stundom nära handsbreda, nå- 

 got lika lönn- (eller Spikklubb-)blad. Blomknippena bilda bladlösa, ut- 

 spärrade, greniga klasar. Fröen äro gropigt punkterade, glanslösa. 



Växer på odlad, mullrik mark, helst i skuggiga trädgårdar och 

 vid byggnader, i södra och medlersta Sverige. — Blommar i Juli, 

 Aug. — Utbr. genom Europa undant. det allra nordligaste och Italiens 

 öar, Grekland, Turkiet; i Caucasien, Siberien; också anmärkt i Ost- 

 indien och på Sandvichs-öarne. 



Om denna art anmärker Linné (Fl. Suec.) dels att den med hvart 

 år blir allmännare, dels att den har mycket gemensamt med Grön- 

 mållan (C. viride), så att den kanske fordom uppkommit af denna. 

 Och som, å andra sidan, bladen teraligen likna Spikklubbans (Daturae), 

 trodde han sig här se en slags hybrid mellan denna och Grönmållan, 

 hvadan artnamnet. I Amoenit. III (1764) upptager han bland "Su- 

 spectse" Chenopodium hybridum "y C. viride, fructif. oranino eadem; S 

 Datura Stramonium ex foliorum figura". Vaillant hade redan 1727 

 kallat växten Chenopodium stramonii folio. 



5. Bymållan 



(Chenopodium urbicura L.) 

 blir icke sällan nära alnshög, med rak och upprat stjelk, som slutar 

 med ett rakt, ra. e. m. sammansatt blomax, hvars grenar äro uppräta 



