219 



Växer på odlad mark, vid städer, byar och gärdar, såsom allmänt 

 ogräs. 



Blommar hela sommaren och hösten. Omvexlar betydligt till bla- 

 ders, blomställningen m. ra. Den märkligaste bland dessa varieteter är 

 den likaledes allmänna Grönmål lan, h vilken Linnk, ehuru icke utan 

 tvekan (jfr Fl. Suec), ansåg såsom en egen art (Chenopodiura viride 

 L.). Den är grönare och har icke eller obetydligt mjöliga blad, grön, 

 vackert hvit- eller purpurstrimmig stjelk och långa, smala, bara blomax. 

 — Utbr. genom hela Europa och i nästan hela gamla verlden (undant. 

 de varmaste trakterna); i N. Amerika, på Cuba. 



Flera Mållväxter äro allmänna ogräs kring våra boningar och på 

 våra odlingar, men Mjölmållau är kanske åen allra allmännaste bland 

 dera. Som den växer fort, utsuger jorden och ökar sig mycket, bör 

 den i tid uppryckas. Den är likväl icke utan nytta. Alla husdjur 

 utom hästen äta densamma. Den kan också, trots sin icke ovanliga 

 benämning af Svinmålla, Svingräs, ganska väl tillagas och användas 

 som spenat, bvilket Palmstrcch bestyrkt. "Det orätt tillegnade nam- 

 net bör icke fördomsfullt förringa värdet af ett födoämne, hvaraf till- 

 gången icke är sparsam och dess natur likaså oskyldig som dess an- 

 vändande kan svara mot ändamålet". De talrika, närande fröen kunna 

 malas till mjöl att under svåra år i någon raon ersätta sädesmjöl. 

 Växten förtjenar således i dubbel mening benämningen Mjölmålla, Mjöl- 

 gräs, Sraål. och Skån. Mell, Mellre. 



* Che n opodiuivj opulifolium Schrad., som niycKct liknar den v.nnliga Gröu- 

 mällnn nieu har rutlika blad, är anmärkt vid Upsala (i botaniska trädgården quasi 

 sponte: fr.K och torde kanske växa pa flera ställen. Den är mycket öii!tåli£;are mot 

 köld jln Grönmallan och "dess sömn är djupare ty n,".tleiid sloka de;^3 blad ner" (Fr.). 



8. Frömålian 



(Chenopodium polyspermuni L.) 



är nästan utbredd raed temligen slaka grenar, eller rnera upprat och 

 enkel, rent grön eller något rödaktig, bar, och har nästan äggrunda 

 eller -elliptiska, helbräddade, tunna blad. Blomknippena bilda slutligen 

 tätare eller glesare vippor, mest från bladvecken. Blomkalken är alltid 

 öppen, således icke sluten kring frakten, som är stor och rödbrun. 

 Ståndarne äro mest 3. Fröen äro glänsande och småpunkterade (talrika). 

 Växer på skuggiga, bördiga stränder och på odlade ställen, sär- 

 deles i fuktiga och skuggiga trädgårdar, i södra och medlersta Sverige 

 (samt på ett och annat ställe i norra). — Blommar i Juli och Aug. 

 (Sept.). — Omvexlar raed trubbiga och spetsiga blad. — Utbr. genom 

 Europa utom Grekland, Italiens öar; i Caucasien, Siberien. 



