225 



Växer på södra Sveriges och Gotlands hafsstränder (helst leriga). 

 — Blommar under sensommaren och hösten. 



Hafsmållan bebor Östersjöns, Nordsjöns och Svarta Hafvets strän- 

 der och är dessutom anmärkt vid Artera i Thiiringen och vid Abbe- 

 ville i norra Frankrike. Den blef först känd såsom svensk genom 

 Leche, som anmärkte den på Hven och vid Helsingborg. Eetzius 

 fann den "in urbe Lands Crona, loco depresso arenoso" (Observat. I, 

 1779). — Örten smakar salt. 



5. Salicornia L. 



Blommorna tvåkönade, samlade till kolflika ax, i hvilkas axel de 

 äro insäukta tre och tre (men sidoblommorna något lägre och icke sällan 

 outvecklade) och dessa motsatta vid hvar led (korsvis). Blomkalken 

 blåslik, dess pip insänkt i och lådande vid axaxeln, dess bräm nästan rut- 

 likt-sköldlikt, med liten, snart omärklig, mynning; kalken slutligen svara- 

 pig, omsluten med en liten hinnkant. Ståndarne 1 ( — 2). Frukten 

 innesluten i den från axeln lossnande kalken. Grodden hästskolik; hvi- 

 tan liten, nästan köttig. 



1. Glasörten 



(Salicornia herbacea L.). 



En bladlös och (åtminstone upptill) köttig och nästan glasartadt- 

 genomskinlig, glatt, vanligen 5 — 10 tums (men också mindre), ledad, 

 ett- (eller tu-)årig ört med korsvis motsatta grenar eller stundom nästan 

 enkel. Mellanlederna äro något bredare upptill. Axen sitta på stjelk- 

 och grenspetsarne och äro 5 — 10 linier långa, trinda, något smalare 

 upptill. Blommorna äro knappt synbara utom de gula ständarknapparne. 



Växer på södra och raedlersta Sveriges (till Södermanland) leriga 

 och dyiga hafsstränder, särdeles på tidtals öfversvämraade ställen. — 

 Blommar i Aug., Sept. — På vestra kusten växer (sälls.) en underart 

 eller var. med mera träig stjelk och nästan jemutjocka mellanleder (o: 

 S. biennis Afz.). I H. N. är den qvartershög, upprat, med långa, nä- 

 stan rakt uppstående grenar. 



Glasörten har salt och på tungan stickande smak. Med olja och 

 ättika ger den en helsosam sallat; kan ock inläggas med ättika och 

 peppar. Den torkade och uppbrända växtens aska lemnar soda, lik 

 den som brukas vid glasbruk o. a. Men den mesta och bästa sodan 

 erhålles af i södra Europa och Orienten växande Salsola-arter m. fl., 

 af hvilka några också odlas enkom för soda-vinning. Färsk utgör 

 Glasörten, liksom några andra salta strandväxter, ett begärligt boskaps- 



Nyman. Sv. Fanerog. II. " 



