229 



år) utan att ännu ha kärnröta. Ketzius mätte en mellan 50 och 60 

 år gammal bok på Lundagård, som, 10 tura från roten, var omkring 3 

 alnar och 5 tum i omkrets. På Utställningen i Stockholm 1866 var 

 en nära 1^ aln bred stam-genomskärning (tagen 3 alnar från roten) af 

 ett 133 år gammalt bokträd, som växt vid Maltesholra i Skåne. Innan 

 våra bokskogar blefvo så medtagne, var det icke sällsynt att träffa 

 bokstammar af 6 alnars omkrets eller mera (Retz.). — Utbr. nästan 

 hela Europa (undant. det nordligaste och Greklands öar, Corsica, Sar- 

 dinien); Caucasien. 



Om också Eken kan, i allmänhet, med skäl benämnas konungen 

 bland skogsträden, torde dock Boken mången gång göra den väldet 

 stridigt. Den blir i sanning majestätisk, der den kan riktigt utveckla 

 sin starka stam och i dunkla massor utbreda sin täta skugga, och i 

 allmänhet förtjenar den nog att kallas nordens herrligaste löfträd. Dess 

 växkraft är verkligen, såsom vi sett, starkare än Ekens, så att den, på 

 samma tid, ger större trämassa än denna. T. o. ra. under vintern är 

 trädet icke svårt att igenkänna på dess släta bark, bugtiga grenar och 

 långa, med bruna, något genomskinliga fjäll täckta knoppar. De sist- 

 närande äro eraellertid något olika; grenarnes slutknoppar innehålla nem- 

 ligen mest endast blad men de andra, hvilka äro kortare, hysa vanli- 

 gen både blad och blommor. Då bladen nyss utvecklats ur knoppen, 

 upphöjes deras rena grönska genom de tunna, blekröda men flyktiga 

 stiplerna. Trädet är då behagligt att skåda (o: arbor gratissiraa vernan- 

 tibiis frondibus L.). Sedan bladen väl utslagit, tillväxa och utbildas 

 de hastigt, så att de snart bilda ett lummigt hvalf, som solen endast 

 med mildrade strålar och regnet nästan icke alls kan genomtränga. 

 De unga bladen äro håriga; äldre bli de glatta och glänsande, mörkare 

 och stadigare. Bloraraorna utvecklas nästan saratidigt med de unga 

 bladen (något sednare), i deras veck, såsom vi redan nämnt. Ståndar- 

 blommorna vara icke länge; marken under trädet blir snart beströdd 

 med dem. Sednare lossna de outbildade frukterna och falla till mar- 

 ken. Slutligen affalla de utbildade, mogna ollonen och snart efter dem 

 bladen, hvilka åt de förra bilda ett vintertäcke, hvarunder fröen ligga 

 skyddade tills de, när våren kommer, gro och utbreda sina breda, vackert 

 gröna och under samraetsaktigt hvita hjertblad. — I den mylla, som 

 smånigom bildas genom bladens raultning, trifvas endast några skugg- 

 växter, och om hösten uppspira i den en mängd egendomliga svarapar. 

 Nästan inga andra växter tål boken under sin skugga, eller omvändt, 

 kunna de andra växterna icke fördraga skuggan. Bland våra skogsträd 

 är Boken det för kölden öratålisraste och det som minst motstår stor- 



