230 



mar. Den älskar derföre skydd mot de kallaste vindarne och att växa 

 så tätt att det ena trädet skyddar det andra. 



Bokens ved utgör ett ganska godt bränsle; den värmer bättre än 

 björk och ger mycken aska, som lemnar en ypperlig pottaska (calefacit 

 in foco absque carbonibus: L.). Såsom virke kan den deremot icke jem- 

 föras med Ekens eller Björkens, ehuru sådant icke fulltorrt är lätt att 

 arbeta och teraligen segt. Fulltorrt slöar det verktygen och blir ju äldre 

 desto skörare; ännu mindre duger bokveden till timmer o. d. som skall 

 utsättas för luftens åverkan. Till pålverk o. d. under jord är den der- 

 emot tjenlig. Isynnerhet i Skåne lemnar Boken både det allmännaste 

 brännmaterialet och mesta slöjdvirket (ehuru dertill sämre än björk); 

 skånska allmogen nyttjar mest bokvirke till sina vagns- och åkerredskap 

 och hvarjehanda husgeråd. Bokvirke användes också mycket till tunn- 

 stäfver, lådor m. m., emedan det låter lätt klyfva sig. — Hvart tredje 

 år ger i allmänhet boken ollon, under torra och varma somrar rikligt, 

 särdeles då träden stå lagom glest och botten är något fuktig. Väl 

 mogna ollon lemna, genom pressning, en god, isynnerhet till bränning, 

 såpkokning m. m. duglig olja (en tunna ollon ha lemnat omkring 4 

 kannor olja). Färsk har denna olja en mindre behaglig lukt, men som 

 snart bortgår om oljan förvaras i sten- eller glaskärl. Bokollon äro 

 också en utmärkt föda för svinet, som deraf sätter mycket fläsk, ehuru 

 fläsket blir lösare och mindre vackert än af ekollon. Till smaken likna 

 de något kastanier och kunna ätas rostade, men lära vanligen orsaka 

 ett slags yrsel eller rusighet, hvilket t. o. m. skall märkas hos på bok- 

 skog gående svin ("glandibus temulentis pinguescunt Sues lardo laxo", 

 L.), stundom så att dessa bli farliga att nalkas. De urpressade ollo- 

 nen (oljekakorna) äro närande, duga till boskapsfoder och kunna också 

 malas till mjöl att blanda bland sädesmjöl till ett billigare bröd. — 

 Till högre häckar är boken särdeles tjenlig på skyddade ställen och så 

 långt den tål klimatet. — Askan tros aldrig slå ned i bok, och allmogen 

 räknar ännu, säger Dybeck, bokträd, särdeles der de stå enstaka, till 

 heliga träd. JMand ryktbara bokträd nämner han de s. k. Systra 

 Bokarna i Akarpe socken af Gjöinge härad i Skåne och Ap os tia- 

 Bokarna på Omberg. Från en stam hade här uppskjutit tolf grofva 

 skott, af hvilka likväl numera blott sju återstå. 



S. Quevcus L. 



Hängena smala, slåndarblommornas långa, glesa och slaka; deras 

 blomkalk lijuUik, 5 — lO-delad. Spirhlommornas bangen kortare, upp- 

 stående; deras svepen 1-blomraiga, mycket små, hela, med knopplikt 

 tegeilagda skärmar; blomkalkens bräm småtandadt; märkena mycket korta 



