234 



af gamla ekplaukor, i hvilket bordsilfver, ännu efter sexton år, anlöpte, 

 hvilket bör tillskrifvas virkets svafvelhalt. Dessa plankor hade setat i 

 en genom eldsvåda förstörd byggnad. 



Ekbark är det ämne, som vid våra garfverier allmännast användes 

 vid nästan all slags läderberedning. Bäst är barken tagen om våren, 

 helst den inre. Den torkas i skugga och sönderhackas sedan till mindre 

 spånor; stundom tillsättes gammal björkbark. Till samma ändamål 

 kunna ock bladen användas, och man säger att med 30 skalp, torra 

 blad lika mycket läder kan garfvas som med 100 skalp, bark; de sam- 

 las härtill bäst om hösten och torkas väl. Ung ekbark nyttjas också, 

 helst jemte albark, till att färga svart med. — Ekollon utgöra ett 

 ypperligt närings- och gödämne för svinet, bättre än bokollon. Till 

 nödbröd äro de också, vid behörig behandling, ganska användbara. Ska- 

 lade och rostade äro de ett bekant kaffesurrogat, och torkade och pul- 

 veriserade lära de botat frossan. Deras skålar kunna nyttjas till svärt- 

 uing liksom galläpplen, men man måste taga åtminstone tre gånger 

 mera deraf. Både ekollon och ekbark äro officinella (o: Cortex, Glan- 

 des Querci Pharra.). — Eken har i Arvidh Månsons Ortabok 26 "dyg- 

 der" och i Palmbergs Ortekrantz lika många "krafter och nyttigheter"! 



Landtmannen ser icke gerna ekar på sina ängar och gärden eme- 

 dan de skada gräsväxten och hindra fältens riktiga odling och dikning. 

 — Man har iakttagit att åskan "slår 20 gånger oftare ned i en ek 

 än i en bok". Enligt en urgammal folktro är derföre trädet "en skräck 

 för trollen", på hvilka åskan alltid nedslår då de derunder söka skydd. 

 Slutligen utmärker också, enligt Dybeck, allmogen mångenstädes vissa 

 enstaka ekar såsom heliga, underbara eller annars märkliga; så t. ex. 

 skall "Hvitormen" uppehålla sig under soraligas rötter. 



2. CARPINE^.. 

 Ståndarblommorua utan egentlig kalk, i trinda, långa hängen. 

 Ståndarne 10 — 12( — 00); knapparue enrummiga, strängarna korta. Spir- 

 blommornas skärmar aldrig sammanväxta med svepet, som slutligen blir 

 blad- eller hinnartadt. Märkena 2, trådlika. — Blommorna (åtminstone 

 ståndar-) innan bladen, hvilka äro veckade i knoppen. 



3. Carpiutis L. 



Hängeiia med stora, sparriga, nästan hjertlika blomskärmar. Stån- 

 darne omkring 12, alldeles utan kalk, på skärmbasen. Spirbloramorna 

 i slaka (temligen glesa) hängen; deras skärmar 2( — l)-blommiga, loss- 

 nande; hvar blomma med ett trcflikigt svepefjäll ouh temligen tydligt, 

 hvasst småtandadt kalkbräm. Frukthängenas svepen stora, tunnt-blad- 



