238 



andra buskar och träd, som blomma tidigt, bildar också Hasseln sina 

 nya rötter ("sugkärl") om hösten (Dir. Stenberg). 



Hasselbusken älskar helst en någorlunda lös, mullrik jord, och den 

 förbättrar sjelf sin mark genom sina multnande blad, hvilka bilda en 

 god men mycket lätt mylla, hvilken åter underhåller många växter, som 

 tycka om skugga och under vintern täckas och skyddas under buskens 

 vissnade blad. Man kan sålunda säga att Hasseln genom sina lätt mult- 

 nande blad närer ängarna (prata alit: L.). — Då Hasselbusken, såsom 

 ofta nog sker för flera ändamål, afhugges vid roten, uppskjuter en mängd 

 nya skott (telningar), hvilka, då de icke skadas, bli raka, släta och 

 mycket användbara till käppar, tunnband, spön, korgar m, m. De 

 underbara slagrutorna voro på ett eget sätt växta hasselgrenar. Gam- 

 mal och stor hasselrot är vanligen vackert masurerad och derigenom 

 omtyckt till åtskilliga snickararbeten. Hos yngre stammar är veden tem- 

 ligen lös, men hos äldre bra nog hård, tät och seg och låter väl ar- 

 beta sig; den är icke särdeles hvit men lätt. Hasselveden lemnar 

 ypperliga kol, också till krut; om smala grenar kolas, erhåller man goda 

 ritkol. — Huru nötterna allmännast användas är bekant. Kärnan i goda, 

 väl mogna hasselnötter liknar till smak och användbarhet sötraandel, men 

 är oljerikare. Den olja, som den genom pressning lemnar, är luktlös, 

 liknar mandelolja, och är knappt sämre än den bästa "matolja". Till 

 finare oljefärger lärer denna olja vara lika god som valnötolja (nötolja). 

 De urpressade kärnorna, torkade och malda, lemna mjöl till ett smakligt 

 nödbröd. Skalen skola i Holland brännas (eller bränts) till en god 

 målarsvärta och "fnaset" kan nyttjas som sumach vid garfning. Nöt- 

 terna böra icke skördas förr än de äro så mogna att de kunna ned- 

 skakas, såsom man förr alltid brukade på Öland och Åland, Förvaras 

 öfver vintern bra i djupa sandgropar, med torr mossa under och öfver 

 och täckta med näfver, sand och torf. 



En del gamle botanister (Fuchsius) kallade Hasseln Avellana 

 (nux silvestris), hvilken benämning Linné bibehöll såsom artnamn. 



LXXVI. SALICINEiE. 



1. Populiis L. 



Blomskärmarne upptill breda och inskurna, bärande på den smala 

 basen en något köttig, helbräddad och sned skål (blomkalk). Stån- 

 darne omkring 8 (5 — 12); strängarne korta. — Träd med tegellagdt, 

 kådigt knopptäcke och de unga bladens kanter inrullade. 



