239 



a) Blomskärmarnc kantade racd långa, silkesartade hår. 



1. Äspen 



(Populiis tremula L.). 



Kan bli ett tcniligen stort, ända till 50 eller 80 fots, träd med 

 vanligen nästan rak och teniligen jemn, nedtill stundom nästan alns- 

 bred stam, hvars utstående men något korta grenar bilda en trubbig, 

 nedtill bredare, temligen hög och gles krona. Barken är grå- eller 

 brunaktig (på yngre träd eller grenar mest nästan grön, mjuk, slät och 

 svartvärtig) och lossnar lätt. Eoten breder ut sig mycket (hos gamla 

 träd hela 8 — 12 alnar från stammen) helt nära markens yta, och har 

 stor benägenhet att alstra skott, så att en enda asp genom sådana kan 

 bilda en hel lund. Bladen äro rundade med mycket kort spets, bugt- 

 tandade, glatta, utväxta temligen hårda; deras skaft äro långa och 

 smala samt (isynnerhet upptill) plattade från sidorna, hvilket, jerate 

 skifvans breda form, gör att bladen äro mycket lättrörliga och nästan 

 ständigt dallra. Unga äro desamma rödaktiga. Blomhängena äro slaka, 

 brunaktiga och gråludna, 2 — 3 tum länga; ståndarna 5 till 8, med röda 

 knappar, deras blomkalk hvitaktig; märkena nästan köttröda; spirblom- 

 kalken är blekgrön och nästan hinnaktig. Fröen äro utomordentligt 

 små, och deras ymniga, lätta ull sprider dem vida omkring. — På 

 unga telningar (rotskott) äro bladen alldeles olika de andra, hjertlikt- 

 äggrunda, spetsiga, kortskaftade, håriga, större. 



Växer i skogar, särdeles på något fuktig mark, på skogsängar 

 och skogsbackar, der den icke sällan bildar små lundar, allmän. Plan- 

 teras också vid byar och gårdar. — Blommar i April, Maj, innan bla- 

 den utslå, enligt Bjerkander redan vid 3° värme. Mognar i Juni, 

 Juli. Fröen ligga endast 4 eller 5 veckor i jorden innan de uppkomma. 

 Trädet utbildas på 30 — 40 år och vid 50 eller 60 nästan upphör det 

 att växa. Ännu uppe i Vesterbotten kan stammen bli bortåt 10 tura 

 i tvärskärning (skifvor från Skellefte, på Utställningen i Stockholm 1866, 

 höllo 7 — 8 tum). — Stundom (såsom vid Eåda i Vermlaud, P. C. 

 ArzELius, Fr. Mänt. III) äro de unga bladen beklädda med ett tätt, 

 hvitgrått ludd. — Utbr. genom nästan hela Europa, i Caucasien, Si- 

 berien. 



Aspen är allmänt bekant för sina lättrörliga, nästan ständigt dall- 

 rande blad, på hvilka också dess artnamn häntyder. Då allt är lugnt 

 och stilla och de andra trädens blad orörliga, komnja icke" sällan helt 

 oväntadt Aspens i rörelse, ehuru vi knappt märka den svaga bris, som 

 åstadkommer deras dallring. "Darra som ett asplöf har derföre med 

 skäl blifvit ordspråk. 



