241 



9. Sallx L. 



Bloraskärmarua smala och hela. Blommorna kalklösa, men med 

 1 eller 2 ( — 3) små, vanligen gulaktiga, tvärtrubbiga körtlar vid basen. 

 Ståndarne vanligen 2, sällan 3 — 5; strängarne långa, raka; knapparne 

 mest gula. — Träd eller buskar med enkelt, icke sällan ludet knopp- 

 täcke och de unga bladen tegellagda, sällan med tillbakavikta kanter. 



a. Egentliga Pilar (Amerinae) Pr. Hängena med bladiga 

 skaft; blomskärmarne blekgula. Blommorna 2-körtlade. — 

 Träd eller större buskar. Blad och blommor samtida. 



1. Mandelpilen 



(Salix amygdalina L.) 



är vanligast en 5 — 6 alnars buske, men också än lägre, än nästan 

 trädlik med nära 4 tum bred stam, "den vackraste bland alla våra Pilar, 

 väl värd att jemföras med Mandelträdet" (Whlnb., Fa ger pil Liljebl.). 

 Stammens ytterbark är grå och lossnar årligen (särdeles på äldre träd); 

 de unga grenarne äro brungula (rödaktiga). Bladen, hvilka kunna bli 

 3 till 4 tum långa och stundom turasbreda, äro lansettlika, sågade, 

 glatta och under vanligen isgrå (genom hvitaktiga körtlar mellan de 

 mörkare ådrorna: Whlnb.). Hängena äro alldeles glatta, 2 — 3 tum 

 långa, ståndarblommornas smala; ståndarne 3 (o: S. triandra L.). 



Växer på sandiga eller grusiga, helst låga och inskurna, elf- och 

 åstränder i norra och medlersta Sverige (samt vid Omberg), störst och 

 ymnigast vid Angermanna-ån (med Klådriset), Dal- och Klarelfven. — 

 Blommar i Maj, Juni. — Bladen omvexla än smalare, mera jemnbreda 

 (under nästan gröna), än (i de högre bergstrakterna) små och nästan 

 elliptiska, än stora, aflångt lansettlika och långspetsade (vid flodernas 

 nedre lopp och odlad i södra Sverige: Fr.). — Utbr. nästan hela Eu- 

 ropa (undant. Italiens och Greklands öar, Turkiet); Caucasien, Siberien. 



Mandelpilen — en bland de utmärktaste arterna i hela slägtet 

 — är ännu icke mycket odlad, men förtjenar odling i stort såsom va- 

 rande särdeles både vacker och tjenlig till häckar eller alléer, helst vid 

 vatten. Dessutom leranar den ypperliga tunnband (hvadan också den 

 i Skåne o. a. lärer kallas Bandpil) och foder åt den mindre hornbo- 

 skapen. Då den växer som träd, har den sköra smågrenar. De unga 

 grenarne lukta och smaka nästan som bittermandel, icke sammandra- 

 gande som de flesta andra Pilars, — kanske det bästa kina-surrogat 

 (Whlnb.). — Eedan O. Eudbeck d. y. anmärkte och lät måla denna 

 art under sin lappska resa (1695). 



Nyman. Sv. Fanerog. TI. •'■" 



