243 



den lika väl som Sälgbark, liksom den i allmänhet jerate sådan och 

 andra arters bark kan användas såsom {^i^arfärane vid skinnberedning. 

 Veden är böjlig, något hårdare än andra Pilars och duglig till slöjd ; 

 antänd sprakar den mer än granved. — De årsgamla qvistarna lemna 

 goda bandvidjor. Bladen ätas färska af alla kreatur och torkade af 

 en del. På landet nyttjas du också till gulfärgning sedan tyget förut 

 betats med alun och vinsten; med något hit dertill blir färgen vack- 

 rare. Emedan blommorna äro senare än de andra arternas, är växten 

 vigtig för biodlare. — Jolstern är, liksom Pilarne i allmänhet, lätt 

 att plantera; man behöfver blott nedsätta qvistar på tjenliga ställen. Be- 

 hörigen vårdad, kan den bli ett stort och vackert träd och är då en 

 prydnad i parker. Den kallas, i olika trakter, Jälster (Småland), Hil- 

 ster, Halster, Vilster (Svearike), Vekar (Vesterg.) m. m. 



* Salix cuspidata Schultz (Spetspilen), en hybrid mellan Jolsteru och Skör- 

 ])ileM, är utmärkt i ekonomiskt hänseende, ehuru den hos oss ännu icke odlats i stort. 

 På danska öai^ne hra- den duremot alldeles utträngt Skurpilen (Fr.). 



3. Skörpileo 



(Salix fragil is L.) 

 blir van'igen ett medelstort eller tämligen högt träd, och har, åtmin- 

 stone såsom odladt, nästan rätvinkligt (nära 90°) utspärrade grenar; 

 smågrenar och qvistar äro mycket sköra i lederna (invid hvilka de sed- 

 nare äro något utsvällda), så att de lätt bräckas (o: Knäckepil), hva- 

 dan de icke sällan lösryckas af vinden, slå rot på stränderna och så- 

 lunda bilda nya träd. Bladen äro lansettlika med sned spets, sågade, 

 slutligen glatta och under vanligen blågrå (men variera blekt gröna), 

 stora, 3 — 5 tum långa, icke sällan nära tumsbreda. Blomhängena äro 

 teraligen slaka, 2 — 2^ tum långa. Ståndarne äro vanligen 2, endast 

 stundom 3 eller 4. 



Växer mest på stränder, våta ängar och vid vägar (allmänt plan- 

 terad), i södra och raedlersta Sverige. — Blommar i Maj. Mognar 

 kring midsommar, men honträdet är sällsynt, — Lärer "in provinciis 

 montanis v.c. Smolandia" (Fr.) variera med smalare, jemnt spetsade blad 

 och hängande, mindre sköra qvistar. — Utbr. nästan hela Europa, Cau- 

 casien, Mindre Asien, Siberien. 



Skörpilen är troligen den längst bekanta bland de odlade Pil- 

 arterna och den som lättast sprides. Den är ganska snabbväxt men 

 har — utom till vedbrand på skoglösa orter — mindre värde än de 

 båda nästa arterna och uttränges säkerligen af dera med tiden. Som 

 trädet är skört motstår det icke bra stormar, och med sina glesa grenar 

 ger det icke mycket skydd. Meu till häckar, som böra hållas låga, är 



