245 



bladverk på för vinden svigtande grenar, är den en ganska vacker art 

 och gör genom sin gråaktiga grönska en behaglig brytning i ett land- 

 skaps trädsceneri. Som Hvitpilen, liksom Pilarna i allmänhet, växer 

 fort och dertill har sega grenar, är den bra att plantera der man vill 

 ha skydd och lugn, till häckar o. d., samt blir ett vackert alléträd då 

 den ej toppas mycket; också är den mångenstädes i södra Sverige, 

 isynnerhet på skånska slätten, kanske den allmännaste Pilen, Barken 

 utgör ett ypperligt garfämne vid läder- och skinnberedning; de berömda 

 skånska klippingsskinnen beredas mest med detta träds bark. Prof. Acrel 

 rekommenderade mycket ung Hvitpils-bark mot frossa i stället för kina- 

 bark (Liljebl. Flora). Dessutom färgar barken, vid olika behandling, 

 kanelbrunt eller nästan blodrödt. Blommorna "äro för bien en härlig- 

 het först om våren". Bladen ätas gerna af kreaturen. — Linnés Flora 

 Suecica upptager Hvitpilen endast som skånsk ("Habitat in Scania au- 

 strali passim") och Bauhins Pinax (1623) såsom Salix vulgaris alba 

 arborescens. 



b. Viror (Helices) Fr. Hängena vanligen utan skaft, men 

 med små bladlika skärmblad; blomskärmarne svartaktiga. 

 Blommorna 1-körtlade. — Större buskar med tidig, bladlös 

 blomning. Ståndarsträngarna sammanväxta (o: blommorna 

 skenbart 1-ståndrade); knapparna slutligen svartnande. 



5. Rödviran eiier Rödvidet 



(Salix purpurea L.) 



är vanligen en nära 3 alnars buske med särdeles långa och smala, 

 smidiga grenar (vidjor), hvilkas bark vanligen (isynnerhet om våren) är 

 nästan purpurröd; på äldre stammar är barken gråaktig. Bladen äro 

 lansettlikt-jemnbreda, något bredare och -sågade upptill, glatta och un- 

 der isgrå, icke sällan nästan motsatta. Blomhängena endast omkring 

 turaslånga, grå-, svart- och rödaktiga. Ståndarknapparna äro innan de 

 uppbiista röda, sedan gula, och svartna slutligen. 



Yäxer på stränder och annan fuktig mark i Skåne (der den all- 

 mänt planteras), Halland (och Blekinge), men icke ursprunglig om icke 

 på ett eller annat ställe i Skåne (ståndarbusken knappt sedd i Sverige). 

 F. ö. odlad här och der i södra och medlersta Sverige. — Blommar i 

 Maj. — Har en underart med gulaktig bark och nära dubbelt större 

 blomhängen (o: S. Helix L.). Denna odlas stundom i Skåne och är 

 enligt Fries egentligen stamarten, men den andra uppkommen genom 

 odling. — Utbr. nästan hela Europa, Algerien, Caucasien, Siberien, 

 Island. 



