246 ^ - 



Rödvivan (kallas också Eödpil) har, isyuuerhet dä den vÉixer pä 

 bördig och fuktig mark, länga, smala och ganska smidiga vidjor, hvilka i 

 Skåne användas till flera ändaniäl, liksom de utgöra det bästa materialet 

 till finare korgar, hattar m. ra. Inuerbarken är citrongul och egendomligt 

 bitter (frossmedel). Busken är ypperlig till häckar på eller vid jord- 

 vallar och stränder, hvilka den binder. — Linné beskrifver Rödviran i 

 Skåne-Eesan (sid. 252) och anmärker att knoppen är enskalig och inne- 

 sluter tre blad, hvilka stå med kanten åt qvisten. I Flora Suecica 

 säger han den vara inkommen i nyare tider. 



* Salix rubra Huds odlas i Skåne, Blekinge, Vestergötland o. a., men obetyd- 

 ligt emedan den är ömtåligare äu föregående art ehuru bättre till korgmakeri-arbeteu 

 o. d. — Fr. Mänt. I (1832). 



c. Videpilar (Vetrices) Fr. Hängena vanligen oskaftade och 

 bladlösa (eller nästan bladlösa); blomskärmarne mest svart- 

 aktiga, hvadan spirblomhängena merendels grön- och grå- 

 aktiga. Blomkörtlarna ensamma. Stift och märken långa, 

 smala, lossnande. — Träd eller buskar. 



Ca Ullpilar (Fr.). Buskar eller träd med mycket håriga och 

 vanligen tidiga häugen, hvilkas knoppar äro mycket stora 

 och ha mösslikt täckskal. 



C. Daggpilen 



(Salix (laplinoidcs Vill.) 

 är en större buske (eller ett litet träd) med glatta, glänsande brun- 

 violetta eller mörkt purpurröda, åtminstone torra blådaggiga qvistar med 

 gul innerbark, lansettlika, sågade, glatta, mörkgröna blad och nära 2 

 tum långa, tjocka hängen, hvilkas knopptäcke lossnar nästan redan un- 

 der vintern; blomskärmarne hos de unga hängena täckt rosenröda i 

 spetsen. 



Växer i Dalarne vid Dalelfven, nära Mora kyrka, och i Vermland 

 vid Klarelfven från Dalby socken nedåt. — Blommar i April (Maj), 

 innan bladen utslå, nästan omkring 14 dagar tidigare än alla våra 

 andra Pil-arter. — Utbr. nästan endast medlersta Europa, Norge, Verm- 

 land, Dalarne, medlersta Ryssland. 



Denna vackra art namnes första gången, som svensk, i Fries' af- 

 handling om Svenska Pilarterna i Botaniska Notiser för 1840. Han 

 hade först erhållit den "i en samling blommande pilqvistar meddelade 

 af Herr Notarien Claesson", frän Dalarne. I Veimland upptäcktes den 

 vid Carlstad 1849 af Agardh d. ä., som i Botaniska Notiser för samma 

 år lerauade en intressant berättelse om sin upptäckt, med beskrifuing 



