247 



pä busken (S. daphnoides iiorvegica) och anmärkningar till dess karak- 

 teristik. Så anmärkte har; bland annat att busken sakuade blå dagg, 

 men erhöll den på exemplar som torkades i lindrig press; att de unga 

 hängena äro så hvitludna att de nästan likna Eriophorum-ax (luden- 

 heten uppkommande genom de långhåriga blomskärraarna) under det 

 fruktämnet, liksom hos Ullpilen, är alldeles glatt; att de båda ståndarne 

 äro sammanväxta nedtill. 



* Siilix acLitifolia W. (Sputsbladiija Daggpilen), är ett träd med smala, slaka 

 grenar och sinalt-lansettlika blad. — Växer (ursprungligen planterad) pä några ställen i 

 södra och iiirdlei'sta Sverige. Blonunar också mycket tidigt. — Kan hos oss ersätta 

 Tårpilen (S. babylouica) och bör ej saknas i någon lustpark [Fv.]. 



7. Ullpilen 



(Salix lanata L.) 

 är en temligen vresig, i sin medel-region omkring 2 alnar hög fjell- 

 buske (längre ned på eller under ijellen kan den bli 3 alnar eller 

 högre; högre upp blir den endast ahishög eller mindre) med m. e. m. 

 uUhäriga, bruna qvistar, ovala eller nästan rundade, vanligen nära tums- 

 breda, m. e. m. hvitulliga blad med under något gropigt ådernät, och 

 stora, långt- och glänsande- gul- eller gråludna, med bladen samtida 

 (stundom något tidigare) hängen ; fröhusen, i början dolda inom hän- 

 gets guldhår, bli slutligen 4 — 4| liuier långa och äro då de största 

 bland våra Pil-arters. 



Växer på och nedom fjellen, isynnerhet i Lappland, mest bildande 

 omkring 2 alnar höga dungar invid björkgränsen, der den också är 

 vackrast, ulligast och bäst guldglänsande (Whlnb.), varande busken en 

 utmärkt prydnad för fjellen då (i Juni) den under blomningen och 

 blad utvecklingen lyser alldeles guldgul. Omvexlar (särdeles nedom fjellen) 

 med glatta eller nästan glatta blad. — Utbr. Island, Skottland, Skandi- 

 navien, Samojedien. 



Ullpilen är, säger Wahlenberg, som beskrifver den i sin Flora 

 Lapponica, säkerligen den skönaste Pil i Sverige om icke i hela verl- 

 den, och detta till nästan alla sina delar. Gyldene och utomordentligt 

 glänsande, fingerstora hängen lysa från grenspetsarue, hvartill komma 

 de unga guld- och silfverglänsande bladen. Dess hängen äro honings- 

 rikare än någon annan Pils — brutna åstadkomma de en sockersraak 

 i munnen — , hvadan också fjellens bin flitigt suga dem. Frän stipel- 

 körtlar — stundom också från bladkörtlar — utsöndrar busken en 

 gnmmivätska, hvilken fläckar det papper man begagnar till växtens tork- 

 ning. Grenar och smågrenar äro vridna. Bladen aro vanligen så starkt 

 hvitulliga att nästan hela busken synes hvit. Egeu är Ullpilen onkså 



