248 



deruti, "att huru högt den står pä fjellen, så utskickar den sina guld- 

 gula ax ganska tidigt, liksom upphemtande solens gyllene strålar bland 

 snö och is". På samma sätt är det i Lappland icke ovanligt också 

 med andra Pilar, att de upptill "lysa guldgula af blomning medan djupa 

 snöbäddar ännu betäcka marken och deras rötter, en i högsta grad 

 lappländsk syn, som kan väcka beundran öfver ljusets makt öfver vinter- 

 kölden". Men så inträffar också i dessa trakter midsommaren (somraar- 

 solståudet) innan våren kommit, sä att det mesta solljuset äger rum 

 medan ännu vintern, om ock icke i all sin stränghet, räcker. Whlnb. 

 Linné upptäckte denna högst utmärkta, uteslutande nordiska, art 

 i Lappland (1732), men lemnade icke någon egentlig beskrifning på 

 densamma, liksom h?n vid sina nya Pil-aiter i allmänhet uppehåller sig 

 mest endast vid bladen och deras olikheter. 



8. Lappilen 



(Salix Lappunum L.) 

 är en omkring 3 (2 — 4) alnars buske, vanligen med svartaktiga qvistar, 

 spetsadt-lansettlika eller -ovala, åtminstone på undre sidan glänsande- 

 hvitludna, skrynkliga, 2 — 3 tum långa och omkring ^ tum breda blad 

 samt långt- och glänsande-hvitludna, mycket tidiga hängen. 



Växer i skogskärr i norra och medlersta Sverige till ned i Öster- 

 götland, men sällsynt söder om Helsingland; ymnigast är den i Norr- 

 lands och Lapplands djupa dykärr (o: S. Ii mosa Whlnb.). — Blommar 

 i Maj, Juni. — Oravexlar med mindre håriga, stundom nära glatta, 

 blad. Bildar dessutom, särdeles i Norrland, Dalarne och Vestmanland, 

 en underart (Fr.) med bredare, mera äggrunda eller nästan elliptiska, 

 under snöhvitt silkeshåriga, äldre släta, alltid mjuka, vid torkning icke 

 svartnande blad, hvilken Linné både i Flora Lapponica och Suecica 

 upptager såsom egen art och i sitt herbarium, enligt C. Hartman, kal- 

 lar S. arenaria. Hos den egentliga arten äro de äldre bladen styfva, 

 mörkgröna och fårade på öfre sidan, pä den undre klädde med tjockt, 

 intrassladt ludd, svartnande vid torkning (Fr.). 



Bland de Pilarter, hvilka O. Rudbeck anmärkte och lät måla un- 

 der sin lappska resa (1695), är enligt hvad Hartman upplyst också 

 denna vanliga Lappil, och lludbecks figur, som citeras af Linné både 

 i hans Flora Lapponica och Flora Suecica, bestyrker således att denna 

 art är Linnés Salix Lapponura. Wahlenberg beskref arten närmare i 

 sin Flora Lapponica men under ett nytt namn, Salix Ii mosa, emedan 

 han ansåg S. Lapponum L. höra såsom varietet till S. glauca och att 

 namnet S. arenaria icke kunde användas. — Arten tillhör både norra 

 och medlersta Europa samt Island, Skottland och norra Italien. 



