253 



vågtandade, tunna (särdeles som yngre) och genora det starka ådernätet 

 gropigt-skrynkliga, sraåhåriga och under gråludna, teraligen små (högst 

 tumslånga); stiplerna vanligen stora, nästan öronlika (hvadan artnamnet), 

 men saknas stundom. Hängena merendels dubbelt mindre än hos Grå- 

 videt. Fröhuset är kortare, tätludnare; stiftet helt kort. 



Växer mest i skogskärr och på våta skogsängar eller betesmarker, 

 allmän eller tämligen allmän ända upp i det nedre Lappland. — Blom- 

 mar i April, Maj, innan bladen utslå. — Utbr. Europa troligen undant. 

 Portugal, Italien och Grekland; i Caucasien, Siberien. 



Också Bandvidet varierar betydligt, isynnerhet till storlek och blad; 

 än högväxt med glesare och rakare grenar, bredare blad, icke sällan 

 med intryckt spets; än är det en helt måttlig buske med talrika och 

 spärrade grenar, tunglikt-omvändt-äggrunda eller -lansettlika blad; äu 

 också en liten, mycket och vresigt grenig buske med endast ^ tum 

 långa blad. Bladen äro på soliga stränder och andra öppna ställen 

 under gråludna, men på skuggiga bli de gerna nästan eller slutligen 

 alldeles glatta. — Landtmannen nyttjar mångenstädes (nemligen der 

 Bandpilar ej odlas) buskens unga, smidiga grenar allmänt till vidjor att 

 binda med, till tunnband, korgar o. d., hvadan benämningen Bandvide. 

 I Småland samlas barken mycket till läderberedning (Fr.). 



* Salix ambigua Ehrh. växer i södra och medlersta Sverige bland S. aurita 

 och S. repens, uiellau hvilka deu är hybrid, liknande äu den ena äu deu andra; dä den 

 mest liknar den sednare lärcr deu vara S. plicata Fr. 



14. Risvidet 



(Salix livida Whlnb.) 

 blir vanligen en endast omkring | — 1 alns buske med utbredda grenar 

 och klarbruna, glatta qvistar och knoppar. Bladen äro merendels dub- 

 belt mindre än Bandvidets, mycket unga något skrynkliga eller veckade, 

 äldre släta, vanligen glatta och under ra. e. m. blygrå (livida), tunna, 

 ra. e. m. ovala. Hängena äro nästan samtida med bladen och hafva 

 vanligen korta, m. e. m. bladiga skaft; spirhängena glesa, fröhusen 

 mycket smala, stiftet kort. 



Växer allmän i Lappland och de andra nordligare landskaperna, 

 men i de öfriga endast spridd, t. ex. vid Upsala, på Omberg och 

 Kinnekulle, i vestra Småland, i Skåne vid Asum, Helgeå o. a. — Blom- 

 mar mest i Maj. — Utbr. Skandinavien, Skottland, Schlesieu, Ost- 

 Preussen, Galizien, Ryssland, Siberien. 



Under det Markvidet blir mindre allmänt mot norden, är det 

 tvertom med denna art, hvilken der har sitt egentliga hem. Sådant 

 vi nyss skildrat Eisvidet tillhör det egentligen Lapplands och Norr- 



